Європейський міст Щєкєркі — Нойрюдніц
Мости складаються з пішохідно-велосипедного переходу та оглядового майданчика. Загальна довжина становить близько 700 метрів. Це місце є дуже цікавою історичною пам’яткою, а зараз також чудовим туристичним об'єктем регіону, що з’єднує Польщу та Німеччину. Об’єкт є чудовим місцем, звідки відкривається вражаючий краєвид на розливи Одри, а також початком велосипедного маршруту «Західні озера». Споруда була зведена у XIX столітті як залізничний міст, а під час Другої світової війни її підірвали. Пізніше міст відновили, але протягом десятків років він не був в експлуатації. У 2021 році було завершено його реконструкцію на ділянці з польського боку. А 25 червня 2022 року було відкрито німецьку частину мосту. Таким чином, переїзд на велосипеді через Одру та кордон тепер став можливим. На мосту облаштовано пішохідно-велосипедну доріжку, місце відпочинку для туристів та криту оглядову платформу, і все це розташоване серед мальовничої природи Західно-Поморського воєводства. Адже міст у Сієкерках розташований на території ландшафтного парку.

Залізничний етнопарк у Любіані
Приватний залізничний етнографічний музей, створений паном Ришардом Квечинським.

Оглядовий вежа в Інську
Оглядовий вежа в Інську була побудована в 2019 році. Це сталева ажурна конструкція. Вона має вісім терас (поверхів), з яких можна милуватися прекрасними видами. Щоб піднятися на саму вершину, потрібно подолати 160 сходинок або скористатися ліфтом. Увечері вежа підсвічується, що є додатковою атракцією. Вхід на неї безкоштовний.

Пором "Без кордонів" у Гоздовіцах
Пором курсує з 1 травня 2026 року до кінця серпня.
Переправа нагадує про довоєнні часи, коли Гоздовице ще були популярним курортом. Поромний прикордонний перехід Гоздовице — Гюстебізер-Лозе — це перший поромний прикордонний перехід на Одра в Польщі. Роки тому село було розділене між Польщею та Німеччиною, тоді поромне сполучення було ліквідовано. Лише у 2007 році обидві частини села вдалося символічно з'єднати та інтегрувати.
Пором «Без кордонів» у Гоздовицях — це сучасний пором, який перевозить не тільки людей, а й автомобілі, велосипеди та мотоцикли. Подорожі на поромі можуть стати чудовою розвагою для сімей з дітьми.
Гміна Мешковіце запрошує скористатися поромним прикордонним переходом Гоздовіце — Гюстебізер-Лозе. Пором приймає на борт 6 легкових автомобілів вагою до 2,25 тонн та 20 пасажирів.
Прайс-лист:
велосипедист 3 PLN /0,75 EUR
пішохід 3 PLN /0,75 EUR
мотоцикл 8 PLN /2 EUR
автомобіль 10 PLN /2,50 EUR

Agroturystyka "Magnolia"

Amfiteatr w Czaplinku

Amfiteatr w Złocieńcu

Basen Aqua-Tur

BOK Muzeum Regionalne w Barlinku

Brzeźnicka Węgorza

Buk pospolity

Centrum Informacji Turystycznej

Cerkiew Grekokatolicka pw. NPB

Cerkiew św. Trójcy

Cmentarz ewangelicki

Dąb bezszypułkowy

Dawny kościół

Dom przy ul. 1 Maja 16

Drzewko Przyjaźni

Fontanna

Galeria Sztuki w Centrum Konferencyjnym Zamek w Szczecinku

Giant Redwood in Brwice

Góra Czcibora

Grupa cisów pospolitych

Grupa warowna Śmiadowska Góra

Głaz 700-lecia

Głaz Klickstein

Głaz narzutowy Wiking

Głaz pamiątkowy "Pionierom Ziemi Myśliborskiej"

Głaz pamiątkowy Jana Pawła II

Głaz pamiątkowy poświęcony niepodległości Polski

Głaz Tempelburg

Głaz upamiętniający działalność poddziemia antykomunistycznego na Ziemii Szczecineckiej

Głaz upamiętniający Uczniów Gimnazjum Ks. Jadwigi

Iński Park Krajobrazowy

Izba Historyczna

Izba Muzealna (Pamięci) - Młyn Wodny TCK w Trzcińsku-Zdroju

Izba Muzealna w Bornem Sulinowie

Izba muzealna w Czaplinku

Izba pamięci

Jesion wyniosły

Jeziora Czaplineckie

Jeziora Świdno - Sarcze
Powierzchnia łączna jezior to 66 ha, ich długość to 2,4 km, natomiast maksymalna szerokość sięga 700 m. Głębokość maksymalna sięga 15 m, natomiast średnia głębokość to 4,9 m.
Jeziora charakteryzują się wysoką czystością wód, sklasyfikowanych w I i II klasach. Linia brzegowa jest dostępna dla turystów, z dużymi łachami piachu. W jeziorze można spotkać: raki, szczupaka, lina, leszcza, okonia, płoć i karpia.
Wokół jezior funkcjonuje rozwinięta baza noclegowo-rekreacyjna.

Jezioro Barlineckie

Jezioro Białe

Jezioro Brody

Jezioro Brzeźno
Jeziora Brzeźno często nazywane jest Brzeźniakiem. Jest to duże jezioro, jego powierzchnia wynosi 98,6 ha. Dzięki swojej wielkości jest bardzo ważne dla całego ekosystemu terenu i sieci wodnej. Głębokość maksymalna jeziora wynosi 4,5 m a widoczność ograniczona jest do 1 m. Lustro wody znajduje się na wysokości 92 m n.p.m.
Południowy brzeg jeziora porośnięty jest lasem. Linia brzegowa jeziora nie jest regularna. Roślinność jeziora obfituje w trawy i zarośla, ze znacznym udziałem oczeretów.
Jezioro ma przepływowy charakter za sprawą rzeki Brzeźnicka Węgorza. Ponadto uchodzi do niego struga Brzeźnica.
Jego rodzaj wg typologii rybackiej to linowo-szczupakowy. Oznacza to, że jezioro zalicza się do średnio głębokich, o dość mulistym dnie i niewysokiej klarowności wody. Ponadto roślinność wodna jest w takich jeziorach wyjątkowo dobrze rozwinięta, dzięki czemu mogą tu bytować w dużych ilościach takie ryby jak: lin, szczupak, okoń, karaś, leszcz czy węgorz. Bogactwo rybne oraz spokojne otoczenie wraz z niełatwo dostępnymi brzegami sprawia, iż jezioro cieszy się bardzo dużą popularnością wśród wędkarzy przez cały rok.

Jezioro Ciemino
Jest to jezioro o powierzchni 252,6 ha, którego lustro wody znajduje się na wysokości 141,2 m n.p.m. Maksymalna głębokość zbiornika sięga 12,5 m, a głębokość średnia 6 m. Jest to jedno z większych jezior Pojezierza Drawskiego. Dno jeziora jest muliste - niegdyś było to tak zwane jezioro lobeliowe, jednakże podległo procesowi eutrofizacji, i obecnie lobelia w nim nie występuje. W północno - zachodniej części jezioro graniczy z rezerwatem przyrody "Ciemińskie Bagna". Głównymi gatunkami ryb występujących tu są; karp, szczupak, leszcz i okoń.
Wokół jeziora znajdują się obiekty agroturystyczne.

Jezioro Czaplino

Jezioro Dołgie Wielkie

Jezioro Drawsko

Jezioro Dubie

Jezioro Ińsko

Jezioro Jeleńskie

Jezioro Kaleńsko

Jezioro Karskie Wielkie

Jezioro Klukom (Tłukom, Kluki ), gm. Choszczno
Jezioro rynnowe pochodzenia polodowcowego, położone w granicach Choszczna. Zabudowa miejska przylega do jeziora na 2/3 długości linii brzegowej. Wzdłuż brzegu ciągną się dwa parki: Przyjeziorny i Miejska Górka, w których rosną pomniki przyrody, m.in. dwie topole czarne, buk zwyczajny i dąb szypułkowy. Okalający jezioro stosunkowo płaski pas lądu przechodzi w południowej części w skarpę porośniętą pojedynczymi drzewami. Klukom ma ubogą roślinność wodną, jednak w wielu zakątkach można spotkać rzęsę, rogatka, strzałkę wodną. Faunę przybrzeżną i brzegową najczęściej reprezentują ptaki. Żyją tu perkozy, łyski, kurki wodne, dzikie kaczki i łabędzie. Miłośnicy wędkowania mogą tu złowić lina, okonia, szczupaka, węgorza czy sandacza.
Jezioro Klukom wraz z jeziorami Żeńsko i Raduń, które zostały połączone kanałami, tworzą szlak wodny o długości ponad 10 km.
Powierzchnia: 85,4 ha
Głębokość max.: 17,9 m
Głębokość średnia: 8,2 m
Szerokość max.: 750 m
Długość max.: 2 425 m
Długość linii brzegowej: 5 900 m
Wysokość bezwzględna: 53,7 m n.p.m.

Jezioro Komorze

Jezioro Królewskie

Jezioro Krosino

Jezioro Krzemień

Jezioro Krzemno

Jezioro Lubicko Wielkie

Jezioro Morzycko

Jezioro Myśliborskie

Jezioro Narost

Jezioro Nątlino

Jezioro Pełcz

Jezioro Pile

Jezioro Rakowo

Jezioro Renickie

Jezioro Sierakowo

Jezioro Sikory Duże

Jezioro Śmiadowo

Jezioro Spore

Jezioro Strzeszowskie

Jezioro Stubnica

Jezioro Studnica

Jezioro Szadzko

Jezioro Trzesiecko

Jezioro Wąsosze

Jezioro Wielimie

Jezioro Wierzbnickie

Jezioro Wilczkowo gm. Złocieniec

Jezioro Zarańskie

Jezioro Żerdno

Jezioro Łobez

Jezioro Łubie (Głazowskie)

Józefa Piłsudskiego

Kamień Sybiraków

Kamienica przy ul. Buczka 11

Klasztor Cedynia Hotel

Klasztor pocysterski

Kokos bar

Kościół filialny pw. Dobrego Pasterza
Kościół zbudowany w 1892 r., neogotycki, ceglany.
Poświęcony 20 X 1946 r. Należy do Parafii pw. św. Wojciecha BM w Sulimierzu.
Plan nabożeństw: niedz. 9:30, czw. 17:00 lub 18:00. Odpust: IV Niedziela Wielkanocna.

Kościół filialny pw. Matki Boskiej Różańcowej

Kościół filialny pw. MB Ostrobramskiej

Kościół filialny pw. MB Różańcowej

Kościół filialny pw. św. Kazimierza

Kościół filialny pw. św. Mikołaja Biskupa

Kościół filialny pw. św. Narodzenia Najświętszej Maryi Panny

Kościół filialny pw. św. Rocha

Kościół filialny pw. św. Stanisława BM

Kościół filialny pw. Świętych Apostołów Piotra i Pawła

Kościół filialny pw. Wniebowzięcia Najświętszej Marii Panny

Kościół parafialny pw. Świętej Trójcy

Kościół parafialny pw. MB Różańcowej

Kościół parafialny pw. Narodzenia Najświętszej Maryi Panny

Kościół parafialny pw. Niepokalanego Serca NMP

Kościół parafialny pw. św. Brata Alberta

Kościół parafialny pw. św. Jana Chrzciciela

Kościół parafialny pw. św. Jana Kantego

Kościół parafialny pw. św. Michała Archanioła
Kościół znajduje się w miejscu wcześniejszej świątyni średniowiecznej. Salowa budowla wzniesiona została z cegieł, na planie prostokąta. Wnętrze jest przestronne i jednolite architektonicznie. Nad nawą główną zauważyć można fresk z Ostatnią Wieczerzą. Centralny punkt stanowi zamknięte prostą ścianą prezbiterium z ołtarzem i tabernakulum. Wnętrze oświetlają okna z kolorowymi witrażami, z wizerunkami papieża Jana Paweła II i prymasa Augusta Hlonda.
Kościół poświęcony 23 IX 1946 r.

Kościół parafialny pw. św. Stanisława BM

Kościół parafialny pw. św. Wojciecha BM

Kościół parafialny pw. Świętego Krzyża

Kościół parafialny pw. Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny

Kościół pomocniczy pw. św. Michała Archanioła

Kościół pw. Matki Boskiej Bolesnej

Kościół pw. Matki Bożej Dobrej Rady

Kościół pw. Najświętszej Maryi Panny
Kościół wybudowany na przełomie lat 1834/35. Wzniesiony w stylu neoromańskim/ neoklasycystycznym. Wewnątrz kościoła znajduje  się drewniany ołtarz z przełomu XV /XVII w.  Ołtarz ten wyrzeźbiony był zgodnie z zasadami stylu gotyckiego i przedstawia Madonnę z Dzieciątkiem oraz 14 innych świętych. Kościół jest ceglany, o bardzo ciekawej architekturze, charakterystycznej dla Pomorza Zachodniego.

Kościół pw. Najświętszej Rodziny

Kościół pw. Narodzenia Najświętszej Maryi Panny

Kościół pw. Zmartwychwstania Pańskiego

Letnisko Wisola

Lipa Siedmiu Braci

Magazyn solny

Miejsce odpoczynku

MorinApartments
Нові 4-місні апартаменти з можливістю додаткового ліжка, з садом, зручні для велосипедистів, недалеко від траси R20, в 14 км від мосту в Сєкєрках, в чарівному містечку Моринь, розташованому на озері Моржицьке.
Крім того, нова 10-місна КВАРТИРА R20, яка складається з:
-великої просторої вітальні з 4-метровим столом для застілля
-зони відпочинку зі зручним диваном, кріслами, телевізором, радіо та програвачем вінілових платівок,
-3 атмосферні кімнати з інтригуючими назвами "Гавана", "Вело" та "Капсула",
-кухня, повністю обладнана новими меблями, побутовою технікою AEG та пральною машиною,
-4 ванні кімнати: 2х душові кабіни, 2х туалети, 4х раковини,
Можливість оренди як ексклюзивно квартири, так і окремої кімнати з доступом до спільної кухні, вітальні та ванних кімнат.

Muszla Koncertowa

Muzeum Pojezierza Myśliborskiego

Muzeum Regionalne w Szczecinku

Muzeum Wału Pomorskiego i II Wojny Światowej

Młyn Papiernia

Obelisk poswięcony bohaterom Armii Czerwonej

Obelisk poświęcony Januszowi Kusocińskiemu

Obszar Chronionego Krajobrazu "B" Myślibórz

Obwarowania miejskie Myśliborza

Orsola Coffee

Osady moreny czołowej w wyrobisku w Storkowie

Ostnicowa skarpa

Ostoja Drawska

Ostoja Ińska

Park dworski
Park dworski krajobrazowy o cechach założenia angielskiego. Park został założony w pierwszej poł. XIX wieku. Park o powierzchni 3,5 ha. W parku zachował się cenny starodrzew m.in. graby, lipy, a także dęby o obwodach 420 cm. Na terenie parku znajdował się pałac, który został rozebrany w 1976 roku.

Park dworski

Park miejski

Park Miejski im. Fryderyka Chopina

Park nad jeziorem Drawsko

Park zdrojowy

Park Żubra

Pałac

Piława

Plaża i teren rekreacyjny w Gudowie

Plaża Miejska

Plaża Miejska BCKIR nad jeziorem Łobez w Białym Borze

Plaża miejska w Choszcznie

Plaża nad jeziorem Barlineckim

Plaża Pełczanka

Pojezierze Ińskie
Pojezierze Ińskie to nazwa mezoregionu, lecz także oficjalna nazwa dla obszaru ochrony siedlisk Natura 2000.
Obszar ten zajmuje 10229,0 ha. Obejmuje część mezoregionu o tej samej nazwie -  jego najbardziej urozmaiconą część pod względem formy.
Jest to teren nierówny - liczne są tu równiny przenikające się z zagłębieniami i wzniesieniami. Jest to także obszar zróżnicowany w kontekście zagospodarowania. Nie wiele więcej niż pola i łąki, bo 60% terenu zajmują lasy. Są to w większej mierze zadrzewienia liściaste, lecz rosną tu też lasy mieszane.
Wokół jezior, których rozmiary znacząco się różnią, charakterystyczne są podmokłe łąki. Odznaczają się one typowymi dla tylko tego regionu zespołami roślin łąkowych, w których znajduje się szereg chronionych gatunków zagrożonych wymarciem. Na pojezierzu Ińskim spotykane są także niewielkie fragmenty ziem torfowiskowych, co podkreśla unikatowość miejsca. Do ważniejszych siedlisk pojezierza zaliczamy:
torfowiska wysokie z roślinnością torfotwórczą
kwaśne buczyny
żyzne buczy
łęgi wierzbowe.
Obszar pojezierza jest też bardzo istotny dla zwierząt, które znajdują na nim schronienie. Do ważniejszych ptaków zaliczamy: puchacza, kanie rudą, gąsiorka, bociana czarnego, żurawia i wiele innych. Oprócz ptaków liczne są ssaki (bobry, wydry) oraz ryby (głowacz białopłetwy, minóg strumieniowy, kiełb białopłetwy).
Unikatowość miejsca podkreśla najlepiej odnalezienie na terenie pojezierza grzyba "botryobasidum pruinatum" uważanego od dłuższego czasu za gatunek całkowicie wymarły.
Dotarcie do tych obszarów nie jest trudne. Można tu przyjechać samochodem, pociągiem lub autobusem. W miejscowościach należących do pojezierza Ińskiego znaleźć można hotele i punkty gastronomiczne. Dodatkowo, właśnie z tych miejsc (miejscowości: Ińsko, Drawsko Pomorskie, Węgorzyn) wyruszają szlaki piesze, rowerowe a nawet konne, oprowadzające po pojezierzu. Są one zróżnicowane pod względem trudności i długości.
Pojezierze Ińskie to także raj dla turystów preferujących sporty wodne. Oprócz tradycyjnego kąpania się w jeziorach, można pływać łódką czy rowerem wodnym. Popularne staje się także nurkowanie ze sprzętem. Dzięki bogactwu rybnemu jezior są to tereny często odwiedzane przez wędkarzy.
Jedną z najpopularniejszych atrakcji pojezierza jest słynny spływ kajakowy im. Karola Wojtyły, organizowany na rzece Drawie. Obok niego turyści mogą wybierać w szeregu innych szlaków wodnych charakteryzujących się inną długością i trudnością przepływu.
Pojezierze Ińskie łączy się w celach ochronnych wraz z innymi formami ochrony przyrody, które częściowo pokrywają się terytorialnie. Jest to Iński Park Krajobrazowy oraz kilka rezerwatów przyrody.

Pojezierze Szczecineckie

Pole biwakowe "Złocieniec"

Pole namiotowe przy Galerii PRL

Pomnik "Odwrócona karta historii"

Pomnik 600-lecia

Pomnik Carla Sonnenburga

Pomnik Cesarza Fryderyka Wilhelma III

Pomnik grobowy Jana Samuela Kaulfussa

Pomnik Jana Pawła II

Pomnik ofiar I wojny światowej

Pomnik ofiar totalitaryzmu hitlerowskiego i sowieckiego

Pomnik Papieża Jana Pawła II

Pomnik poświęcony żołnierzom I Armii Wojska Polskiego

Pomnik poświęcony żołnierzom poległym w 1945 roku

Pomnik Solidarności

Pomnik upamiętniający saperów

Poświęcony leśnikom poległym w II wojnie światowej

Promenada Piastowska

Punkt Informacji Turystycznej

Punkt Informacji Turystycznej w Drawsku Pomorskim

Punkt widokowy nad jeziorem Drawsko

Puszcza Barlinecka

Ratusz

Rezerwat Brzozowe Bagno

Ruiny młyna wodnego

Rzeka Kokna

Rzeka Myśla

Rzeźba Rybaka

Skatepark

Spore - wieża obserwacyjna

Stare miasto

Staromiejski układ urbanistyczny

Tablica pamiątkowa na otwarcie miasta

Tor rowerowy Choszczno

Wieża kolejowa

Wieża św. Mikołaja

Wieża widokowa Świątki

Winnica Gwada Mała

Winnica Ziemomyśl

Winnica Zodiak

Wyciąg do Nart Wodnych i Wakeboardu w Szczecinku

Zabytkowy budynek kąpieliska miejskiego

Zając Złocieniaszek

Єрусалимська капличка
Каплиця була збудована у XVI столітті, хоча за легендами її виникнення пов’язують із походом військ Болеслава Кривоустого на Помор’я та місією християнізації 1121–1122 років. Інша версія пов’язує її з хрестовими походами. Вона мала слугувати зупинкою-проміжним пунктом під час походів до Святої Землі. Однак, найімовірніше, вона була частиною Хресної дороги, становлячи її останню станцію. Згідно з переказами, відстань, що відділяє її від каплиці Святого Духа, дорівнює довжині шляху від місця засудження Христа Пілатом до місця, де Симон з Кірени допоміг Ісусу нести хрест. 1 березня 1514 року її освятив єпископ Каменський Марцин. Каплиця дуже швидко стала місцем паломництва
Єрусалимська каплиця — це цегляна, оштукатурена споруда, прикрашена блендами. У XIX столітті гостроарковий портал каплиці був доповнений кованою решіткою. Увагу привертає те, що до каплички доводиться спускатися по сходинках. Її зниження відносно сучасного рівня вулиці пов’язане з брукуванням прилеглих до неї доріг. Усередині каплиці знаходиться копія готичної статуї Христа. Оригінал можна побачити в Музеї Мислиборського озерного краю.

Індивідуальний котедж для відпочинку "Котедж трьох малюків"
Котедж Trzy Baby - це добре підготовлене місце для велосипедистів, які бажають відвідати Дравський озерний край. Зручні меблі, багата бібліотека карт і путівників, міні-велосипедна майстерня або, нарешті, знання самих господарів про цікаві маршрути та місця, роблять наш котедж надзвичайно привабливим місцем для активного відпочинку туристів. Саме розташування об'єкта, в безпосередній близькості до Дравського ландшафтного парку, численних маршрутів та велосипедних стежок, а також озер, лісів та річок, робить поняття нудьги давно забутим. Дравський озерний край пропонує, перш за все, прекрасні пейзажі, дику природу, мальовничу сільську архітектуру, а також безліч культурних заходів, які відбуваються тут протягом усього літнього сезону. Все це сприяє неймовірній привабливості цього регіону, а перебування в котеджі Trzy Baby неодмінно дозволить вам насолодитися цим місцем у спокої.

Алея зірок плейстоцену
Алея зірок плейстоцену в Морині – це відкрита освітня стежка біля озера Моржицьке, яка є частиною навчальної стежки «Променад Великого Рака». Проект є польською частиною транскордонного геопарку «Країна льодовика над Одрою», що зосереджується на природничій освіті та геології. Там встановлено натуральні моделі тварин льодовикового періоду (зокрема мамонтів, шерстистих носорогів, шаблезубих тигрів, печерних ведмедів). Фігурки вкриті хутром, їх можна торкатися, а поруч з ними розміщені інформаційні таблички та відбитки слідів. Алея є частиною геопарку «Країна льодовика над Одрою», виконує освітню та рекреаційну функцію, а відвідування є безкоштовним.

АНІ Конференції Події Дозвілля
## Що ми робимо
Наші послуги призначені для задоволення різноманітних потреб наших гостей. Ми пропонуємо широкий вибір варіантів, включаючи
- **Проживання**: Ми надаємо комфортні та затишні номери для повного розслаблення після насиченого подіями дня.
- Цілодобове харчування**: Ми гарантуємо, що наші гості можуть насолоджуватися смачною та різноманітною їжею протягом усього дня.
- Кейтеринг**: Ми забезпечуємо смачну та свіжу їжу для різноманітних заходів.
- **Компанійні заходи, івенти**: Ми організовуємо професійні заходи, які допоможуть згуртувати вашу команду та зміцнити ділові відносини.
- Спортивні табори для дітей та молоді**: Активний відпочинок з нами гарантує незабутні пригоди та спортивні емоції.
- Спеціальні заходи**: Ми допомагаємо організувати різноманітні урочистості, пристосовуючи їх до індивідуальних потреб.
- Весілля**: Ми організуємо особливий день, який назавжди запам'ятається молодятам та гостям.
- Заходи на свіжому повітрі**: мальовничі околиці нашого закладу є ідеальним тлом для проведення заходів на свіжому повітрі.
- Ресторан**: Насолоджуйтесь нашим рестораном, де ми подаємо страви регіональної та міжнародної кухні.
## Організація дозвілля
Ми усвідомлюємо важливість ефективного використання вільного часу, тому пропонуємо допомогу в організації атракцій та екскурсій. Наші гості можуть насолоджуватися численними пішохідними маршрутами, відвідувати спортивні заходи або відвідувати місцеві визначні пам'ятки.
Запрошуємо вас до закладу ANI, де кожен знайде щось для себе, а хвилини, проведені з нами, будуть сповнені радості та релаксу.

Багатогалузевий магазин А. Раксимовича
Багатогалузевий магазин у Старе Вурово - це місце, дружнє до туристів, створене подружжям, яке з радістю розповідає про визначні пам'ятки та історію регіону. Старе Ворово - це село в Дравському повіті, красиве і чарівне місце, де панує тиша і спокій. Ми намагаємося мати широкий асортимент в нашому магазині, тому якщо ви забули щось для відпочинку з дому, приходьте до нас. У нас є регіональні продукти: мед, помадки, копчена риба. Наш магазин і прилегла територія - це місце, де можна відпочити під парасолькою під час велопрогулянки. Якщо вам потрібно відремонтувати велосипед, ви можете знайти тут основні інструменти або скористатися туалетом.

Барщ Сосновського
Барщ Сосновського (Heracleum sosnowskyi) – це рослина, що викликає опіки! Перебування поблизу барщу становить велику небезпеку для здоров'я людини!
Барщ Сосновського відноситься до інвазивних рослин і поширений по всій території Польщі. Найчастіше барщ Сосновського можна зустріти вздовж водотоків, на схилах канав, на узліссях і узліссях, а також на луках і пасовищах.

Бжезниця - село-привид
Бжезниця, колишня власність родин Бореків та Веделів. Сьогодні це покинуте село, розташоване на висоті 85 м над рівнем моря серед пагорбів і мальовничої місцевості. Уздовж однієї дороги (бл. 300 м.) тягнуться одноповерхові цегляні будівлі 19 століття, оточені липами, тополями, кипарисами, вербами та дубами.

Бойове укриття Поморська стіна
Він є частиною системи укріплень Поморського муру.

Бойово-спостережний бункер
Озброєння укриття складалося з одного кулемета. Всередині розташовані чотири приміщення. У передпокої укриття на стіні можна розгледіти позначку «B.20» та дату будівництва «1934». Споруда перебуває в хорошому стані, а особливим винятком є збережена майже повністю невелика спостережна купола типу 9P7 у формі конуса, встановлена на характерному прямокутному підвищенні стелі. Вона є своєрідною візитівкою фортифікацій в околицях Білого Бору. Найкраще потрапити всередину через отвір, що залишився після демонтажу броньованої плити. Об’єкт розташований на маркованому маршруті «Західно-Поморські укріплення — «Забуті укріплення»».

Будівля за адресою вул. Армії Польської, 18
Будівля була зведена наприкінці XIX століття, про що свідчить одна з дат (1896 р.), розміщена на стіні ганку, а також конструктивні та стильові особливості будівлі, зокрема історизуюче оздоблення фасаду, характерне для будівель рубежу XIX і XX століть.
Будівля була зведена у 1896 році й від самого початку виконувала житлово-господарські функції. Ймовірно, на першому поверсі розміщувався магазин або винний бар. З джерельних документів випливає, що у 20-х роках XX століття в цьому будинку мешкала Еріка Діренфілд, про що також свідчать ініціали її прізвища на фасаді ганку. Після 1945 року до кінця 80-х років у будівлі розміщувалася школа, потім тут була розташована штаб-квартира управління освіти, а в 90-х роках вона перейшла у власність приватного власника.
Це двооб’ємна будівля, основний корпус якої має форму лежачого паралелепіпеда, а ганок — форму стоячого паралелепіпеда, накрита плоским дахом. Фасади будівлі виконані в декоративному стилі, причому всі стіни оформлені однаково. Передній фасад — п’ятиосьовий, з одноосьовим еркером, що спирається на волютові консолі, з багатим пластичним оздобленням із рослинними та антропоморфними мотивами (маскарони) та лусковим орнаментом. Під плитою еркера розташована ліпнина у вигляді круглої розетки. Кути стін оздоблені буніруванням та облицьовані цеглою, нижня частина має вигляд псевдобалюстради з пілястрами, карнизом та мотивом гірлянд, а все це увінчано тимпаном. Фасад, окрім багатих архітектурних деталей, характеризується різноманітною фактурою та кольоровою гамою. Західний фасад підкреслений тривісним ганком. Він повністю цегляний, з ретельно виконаним перехресним кладенням та зашпаклеваними швами, з кольоровою компоновкою цегли — жовто-червона композиція.
Усередині не збереглося історичного оздоблення. Об’єкт доступний ззовні.

Будівля, що поєднує майстерні та житлові приміщення
Житлово-майстерня у Чаплінку була зведена у 1841 році. Дату будівництва підтверджує відбиток на одній із секцій глиняної стіни. Це двоповерхова будівля з фахверковою конструкцією. Фундамент споруди має форму літери «L». Будівля накрита двосхилим дахом із керамічної черепиці. Зовнішні стіни виконані у так званій «прусській кладці», а внутрішні — у фахверковій кладці з глиняним заповненням. До 2004 року будівля не ремонтувалася. Наразі в ній розташована штаб-квартира Товариства «ToTu» — Академії творчих навичок у Чаплінку, завдяки якій будівлю було відреставровано та відкрито для відвідувачів.
У історичній будівлі створено Парк мініатюр, де можна побачити найцікавіші зразки фахверкової архітектури регіону. Крім того, тут проводяться різноманітні майстер-класи з традиційних будівельних технік.

Будинок директорів
Будівля, зведена у 1872–1873 роках як друга споруда колишньої гімназії княгині Ядвіги. Розташована на розі вулиць Княгині Єлизавети та Петра Скарги. Будівля з червоної цегли, двоповерхова, з мансардою та високими ступінчастими фронтонами. Спочатку будівля використовувалася для навчальних цілей — там розміщувалися бібліотека, класи та лабораторії. На другому поверсі було облаштовано квартиру для директора, звідки й походить назва будівлі. Навпроти, у безпосередньому сусідстві, було збудовано житло для шкільного прибиральника, яке в народі називали «Будинком прибиральника» — сьогодні там працює «Pierogarnia» з такою самою милозвучною назвою. У 1913 році гімназія переїхала до нової будівлі в міському парку. Відтоді Будинок директорів слугував також іншим вчителям та ученицям школи як інтернат.

Будинок на вул. Ринкова, 9 у Барлінку
Будинок на Ринку був зведений у першій половині XIX століття. Це двоповерховий житловий будинок. Він спроектований на прямокутному плані. Будівля має трисхилий дах. На увагу заслуговують оздоблені обрамлення вітрин та дверей. Будинок перебуває у приватній власності, тож, окрім місць надання послуг, його можна оглянути лише ззовні.

Будинок офіцера
Будинок, який був зведений німцями на межі 1935–1936 років для представницьких цілей. Офіцерський будинок розташований безпосередньо на березі озера Піле. Усередині будівлі німецька армія — Вермахт — проводила навчання своїх офіцерів та унтер-офіцерів. Німці також мали тут своє офіцерське казино. У 1945–1992 роках, тобто під час російського правління містом, будівля мала назву «Гарнізонний будинок офіцерів». У той час тут діяли бібліотека, кінотеатр, театр, дискотека, місцеве телебачення, що транслювало програми з Москви, а також концертний зал.

Будинок сторожа
Будівля, зведена, найімовірніше, за часів директора Германа Леманна, використовувалася в шкільних цілях як будинок для шкільного прибиральника. Після війни, ймовірно, спочатку тут розміщувався інтернат педагогічного ліцею, пізніше — склад для потреб музею, а потім протягом багатьох років — бар «Jaspa»; з 2010 року в цьому приміщенні працює бар «Pierogarnia».
Будинок прибиральника — «Pierogarnia»

Будинок чемпіона світу з шахів Еммануеля Ласкера
Емануель Ласкер народився 24 грудня 1868 року в Барлінку, будучи четвертою дитиною кантора місцевої синагоги. Тут він відвідував загальноосвітню школу. Після закінчення гімназії в Горжові у 1888 році він переїхав до Берліна, щоб розпочати навчання на математичному та філософському факультетах Берлінського університету. Завдяки старшому братові Бертольду, який вивчав медицину, він розпочав шахову кар’єру. Він перемагав найвидатніших шахістів, що принесло молодому Ласкеру не лише гроші, а й славу. У віці 25 років він став чемпіоном світу з шахів.

Військове кладовище
Військове кладовище в Дравську-Поморському було засноване в 1850 році. На кладовищі поховані останки польських солдатів, які загинули під час Поморської операції.

Військове кладовище загиблих під час вересневої кампанії та у 1945 році.
Пам'ятник був встановлений в пам'ять про польських і радянських солдатів, які загинули в 1945 році.
Він розташований на кладовищі, розташованому в лісі, де поховані польські та російські солдати, які загинули під час вересневої кампанії і віддали своє життя в боях за Померанську стіну в 1945 році. Пам'ятник має дуже вражаючу кам'яну конструкцію і розміщений на бетонному цоколі. Над пам'ятником майорить біло-червоно-радянський прапор на знак спільних боїв проти німецької армії.

Вілла на вулиці Нєдзялковського
Будівля була зведена після 1910 року в стилі раннього модернізму з елементами необароко та неоренесансу.
Після Другої світової війни будівля була штаб-квартирою різних установ аж до 80-х років XX століття, коли її передали лікарні. Спочатку в будівлі розміщувалася адміністрація лікарні, а в 1995 році її переобладнали під реабілітаційне відділення.
Об’єм будівлі нерегулярний, асиметричний і сильно розчленований. Це одноповерхова будівля з утилітарним горищем. На фасадах з передньої та задньої сторін будівля має широкі ризаліти, а на північному фасаді — вузький ризаліт. Головний корпус, а також передній і задній ризаліти накриті окремими високими мансардними дахами, що увінчують фронтони фасаду, а також заднього та південного бічного фасадів. Вузький ризаліт північного фасаду увінчаний виступом, відокремленим дашком від нижнього поверху та накритим невисоким трисхилим дахом. Фасади будівлі асиметричні, покриті фактурною штукатуркою. Вхід до будівлі розташований асиметрично з південного боку переднього ризаліту. Вілла має багаті архітектурні деталі, прикрашена орнаментами з рослинними мотивами. Вікна прикрашені карнизами та мотивами розет. У задньому фасаді чотири вікна першого поверху увінчані спільним фронтоном у формі «ока вола», у полі якого розташований овальний щит у формі літери «К», обрамлений рогами достатку та орнаментами з рослинними мотивами.
Усередині будівлі на увагу заслуговують парадні сходи, прикрашені багатим різьбленням, які збереглися у дуже хорошому стані.
Будівля відкрита для відвідувачів.

Вежа Пшемислава
Вежа, зведена на честь німецького канцлера Отта фон Бісмарка у 1910–1911 роках на місці середньовічного городища. Згодом її перейменували на Вежу Пшемислава. Наразі вежа функціонує як оглядовий майданчик, відкритий для всіх відвідувачів. На її вершині розташована тераса, з якої відкривається чудовий краєвид на озеро Тршесіцько та частину панорами міста, що робить її однією з найцікавіших визначних пам’яток Щецинка. Біля вежі знаходиться причал із зупинкою водного трамвая, тренажерний майданчик «під відкритим небом» та відведене місце для розпалювання багаття.

Велосервіс Allbike
«Ти їздиш, щоб бачити і відчувати світ»
«Ти сам подбаєш про велосипед — ми навчимо тебе, як це робити».
Allbike – це не тільки сервіс, але й центр знань та підтримки для кожного велосипедиста.
Він зосереджується на освіті щоденних користувачів та любителів велотуризму, щоб вони могли самостійно виконувати основні ремонти та регулювання, а також користуватися сервісом Allbike для більш складних втручань, що вимагають інструментів, знань та авторизації виробників.

Велосипедна зупинка Dzikowo

Велосипедна зупинка Góralice

Велосипедна зупинка Pełczyce

Велосипедна зупинка Zaměcin

Велосипедна зупинка в Myślibórz
У Мисліборзі з'явилася ця чудова Зона відпочинку для велосипедистів. Тут є альтанка, лавки та столи, сміттєві баки для роздільного збору відходів, стенди та - станція ремонту велосипедів Це місце неодмінно стане в нагоді на стежці та у велосипедних пригодах. Інвестиція Лідер Озерного краю ЛАГ здійснена за підтримки #EUFunds for Rural Areas (Європейські фонди для сільської місцевості).

Велосипедна майстерня з сонячною лавкою
При Центрі культури та відпочинку в Борному Сулінові було створено сучасну станцію ремонту велосипедів та скейтбордів, а також сонячну лавку з можливістю заряджання мобільних пристроїв.

Велосипедна станція біля Меморіальної палати в Іньську
Залізнична велостанція біля Меморіального будинку в Іньску — це унікальне місце, яке поєднує історію регіону з пристрастю до активного відпочинку. Розташована поруч із колишньою залізничною інфраструктурою, вона нагадує про часи, коли залізниця відігравала важливу роль у розвитку міста та околиць. Сьогодні це зручна зупинка для велосипедистів, яка дає змогу відпочити та познайомитися з місцевою спадщиною.
Це місце спонукає зупинитися на мить, відкрити для себе історію Іньска та помилуватися красою навколишньої природи. Затишна атмосфера, поєднання традицій із сучасним велотуризмом та близькість мальовничих маршрутів роблять цю станцію популярною серед місцевих жителів і туристів. Це чудовий приклад того, як можна берегти пам’ять про минуле, водночас популяризуючи активний та сталий відпочинок.

Велосипедний лічильник Borne Sulinowo

Велосипедний лічильник Mostkowo

Велосипедний лічильник Nowe Objezierze

Велосипедний лічильник Іньско

Вересові пустки Коломінського - Природний заповідник «Диявольські пустки»
Природний заповідник «Диявольські Пустощі» — найбільші вересові пустки в Польщі площею понад 900 гектарів. Знаходяться на території колишнього полігону.

Водний трамвай
Шчецинецький водний трамвай — одна з найважливіших туристичних атракцій міста, а також «Туристичний продукт року 2007». Прогулянковий корабель «Княгиня Ядвіга» — одне з найчарівніших плавзасобів у всьому Дравському озерному краю. Завдяки реконструкції він зараз може прийняти на борт 174 особи. Корабель чудово підходить для організації святкових заходів та корпоративних подій (стандартна програма включає годинний круїз по озеру та пікнік на Мишачому острові). Також існує можливість оренди судна, зокрема, для закритого круїзу для всієї родини у поєднанні зі святковим заходом.
Другий Щецинецький водний трамвай «Баварія» — одне з небагатьох суден такого типу в Польщі. Він є невід’ємною частиною міської транспортної системи. Він курсує згідно з власним розкладом руху, зупиняючись на визначених зупинках. На борт судна вміщується 54 пасажири. Його оздоблення нагадує судна, які понад 60 років тому плавали по Шчецинецькому озеру. У 2007 році Польська туристична організація нагородила «Баварію» престижною премією — «Туристичний продукт року 2007». Круїз на судні триває близько години. За цей час можна побачити Щецинек з дещо іншої перспективи. Любителі лісових прогулянок зможуть зійти на іншому березі озера та скористатися місцями, облаштованими для барбекю на Мишачому острові, або вирушити на довгу прогулянку пішохідно-велосипедним маршрутом.

Водонапірна вежа
Водонапірна вежа в Хощні була зведена у 1903 році. Під час Другої світової війни вежа була майже повністю зруйнована. Збереглося лише цегляне ядро вежі. У 50-х роках XX століття вежу відбудували. Для відбудови вежі використовували бетон і залізобетон. У результаті це створило контрастне поєднання з оригінальним стовбуром вежі. Також було змінено первісну, чарівну форму вежі. Наразі вежа виконує утилітарні функції, у її внутрішній частині розташована аптека. Для потреб аптеки на першому поверсі вежі було добудовано додаткове приміщення, призначене для господарських потреб.
Висота вежі становить 32 м, оригінальний стовбур вежі сягає 13 м. Нещодавно фасад вежі було оновлено. Вежа є цікавим об’єктом, її варто побачити під час екскурсії по Хощно. Її можна оглянути ззовні.

Водонапірна вежа
Мальовничо розташована водонапірна вежа була збудована у 1905 році. Її висота становить приблизно 28,5 метрів, вона має сталевий резервуар типу Баркгаузена місткістю 150 кубічних метрів. Під час бойових дій Другої світової війни вежа зазнала обстрілу, що призвело до її пошкодження. У 1947 році її відремонтували. Вежа розташована на території, що перебуває під управлінням Підприємства водопостачання та каналізації, тому її можна оглянути лише ззовні.

Водоспад на річці Вінія
Водоспад на річці Вінія — це надзвичайно мальовничий куточок, який зачаровує своєю природною красою та спокійною атмосферою. Вода, що спадає каскадами, створює чарівний пейзаж, який є справжньою принадою для любителів природи та фотографії. Оточений зеленню водоспад — ідеальне місце для короткого відпочинку під час прогулянок та відкриття маловідомих куточків регіону.
Шум води та близькість до природи дозволяють тут на мить забути про щоденну метушню та насолодитися надзвичайною гармонією навколишнього середовища. Це місце зачаровує в будь-яку пору року, пропонуючи відвідувачам виняткові краєвиди та незабутні враження від спілкування з природою.

Водяний млин
Будівля млина була зведена у 1898 році.Вонапобудованаза так званою «прусською кладкою» — це дерев’яний каркас, заповнений цеглою. До комплексу будівель також входить зерносховище. Млин разом із греблею, що стримує річку Драву, утворюють мальовниче місце, яке, без сумніву, варто відвідати.Це одна з найцікавіших архітектурних пам’яток на маршруті сплаву річкою Дравою. Через поганий стан збереження будівля млина доступна лише ззовні. З 1980 року млин внесено до реєстру пам’яток.У 2012 році на доручення Воєводського консерватора пам’яток об’єкт було піддано консерваційним роботам.

Водяний млин руїна

Газовий завод
Газовий завод у Хощні було запущено наприкінці XIX століття. Його комплекс складається з власне будівлі газового заводу та адміністративно-житлового будинку. Наразі об’єкт не виконує своєї первісної функції. Його можна оглянути лише ззовні.

Геопарк «Країна льодовика на Одрі»
Геопарк «Країна льодовика на Одрі» було офіційно відкрито 31 травня 2012 року. Його створення стало можливим завдяки фінансовій підтримці з боку Європейського Союзу. Регіональне бюро геопарку виконує кілька функцій. У старому, відремонтованому кінотеатрі працює туристичне інформаційне бюро, де можна дізнатися більше про місцеві туристичні атракції. У сучасному виставково-конференційному залі проводяться зустрічі, присвячені, зокрема, геології. Постійна експозиція присвячена останній льодовиковій епосі, що відбулася 12–15 тисяч років тому. Вона ілюструє перебіг останнього зледеніння та його вплив на геологічну будову й ландшафт околиць Мориня. Ця експозиція є вступом до піших прогулянок запланованими геотуристичними маршрутами, а також до вивчення взаємозв’язків між геологічною будовою, природним ландшафтом та історико-культурним середовищем життя людини. Комплекс працює з середи по неділю з 10:00 до 14:00.
Одним з елементів геопарку є пішохідно-велосипедна доріжка «Променад Великого Рака». Довжина доріжки становить 650 метрів. На маршруті можна зустріти мамутку Геосію в натуральну величину та її синочка Моринка. У центральній частині доріжки створено «Алею зірок плейстоцену». Там розташовано 10 інформаційних таблиць із малюнками та описами ссавців, що жили в період останнього льодовикового періоду. Під кожною дошкою розташовані сліди описаних тварин, тобто вмонтовані в землю плити з відбитками в натуральну величину. Крім того, там знаходяться моделі в натуральну величину: коня Пржевальського, печерного ведмедя та шаблезубого тигра.
Ще однією атракцією геопарку є Кам’яний сад «Камінь у природі, історії та культурі». Це експозиція з кількох десятків наносних валунів, зібраних з моренних пагорбів у околицях Мориня. Кожен із них має докладний опис. Цікавою атракцією є пісочниця, в якій діти можуть знайти сліди плейстоценових тварин.
Однак це ще не все, що може запропонувати геопарк. Незабаром мають з’явитися два геотуристичні маршрути: міський маршрут довжиною 2 км та 25-кілометрова Моринська петля, що огинає озеро Моржицьке та пролягає через Приєзер’є, Долсько та Метно до моренних пагорбів Карпат Моринських, а далі через Старе та Нове Обєзьєре до Мориня. Там будуть розташовані геолого-природні об’єкти, що демонструють геологію, рельєф місцевості, історичний та культурний ландшафт. Згодом до проекту мають долучитися також громади Цединя, Хойна та Трчиньско-Здруй. Тоді площа геопарку становитиме близько 400км² і матиме ще чотири геотуристичні маршрути.

Голландський вітряк
Голландський вітряк датується серединою XIX століття. З огляду на стан споруди, він недоступний для відвідувачів. Цей тип вітряків був менш поширений у наших краях, ніж так звані «козли» — дерев’яні вітряки, які повністю встановлювалися на обертовому «козлі», завдяки чому вся споруда оберталася відповідно до напрямку вітру. Згідно з фотографіями початку XX століття, такий вітряк також стояв на цьому пагорбі, приблизно на місці нинішнього басейну. Голландський вітряк, який також називають баштовим, відрізнявся тим, що весь корпус споруди був нерухомим (звідси й можливість використання каменю або цегли, як у цьому випадку, для його будівництва). Оберталася лише головка, що мала характерний вигляд перевернутого догори дном човна з лопатями. На жаль, ця найцікавіша частина вітряка зазнала руйнування ще в повоєнний час. До 2010 року можна було побачити лише залишки конструкції головки та смугу дерев’яних дощечок, що оточували верхню частину стін, по якій колись рухався підшипник головки. Наразі весь вітряк накритий дерев’яною конструкцією, яка має захистити будівлю від подальшого руйнування. Віконні отвори, що свідчать про те, що будівля мала аж три поверхи, були замуровані.

Готель-ресторан "П'яст"

Грот із статуєю Пресвятої Діви Марії
Статуетку Богоматері, встановлену в центрі гроту, привезли з Ченстохови. Кам’яна купола, в якій її розмістили, є виявом вдячності місцевих мешканців. Це сталося приблизно у 2000 році під наглядом парафіяльного священика Анджея Буяра.

Дворянський парк
Створення садибного парку в Янкові датується другою половиною XIX століття. Наразі територія парку займає 9 га у західній частині села, одразу за останніми будинками.
Парк виконує ландшафтну функцію. Це типовий парк в англійському стилі, де композиція є дуже вільною та натуралістичною. У ньому відсутня типова садова інфраструктура, за своїм характером та зовнішнім виглядом він нагадує ліс. Деревостан парку є змішаним із незначною перевагою листяних порід, таких як буки та дуби. Парк можна розділити на дві частини — старішу, де вік дерев фахівці оцінюють навіть у 130 років, та молодшу, де середній вік дерев становить приблизно 60–80 років. У парку також є дерева, що мають статус пам’яток природи завдяки своєму віку та розмірам, наприклад, даглезія або бук звичайний.
Через територію парку пролягає природно-історична стежка «Парк Янково», створена у 2006 році. Це дуже легка пізнавальна стежка, призначена переважно для дітей та людей, які бажають активно провести час, але яка не вимагає великого досвіду у піших прогулянках. Її довжина становить лише 3 км, а проходження займає не більше години. Екскурсія починається біля історичного зерносховища, розташованого поруч із парком, і послідовно пролягає повз найцікавіші об’єкти парку, а саме: головну алею парку, зелену альтанку, Гору Конвалієву, джерела та каскадну систему колишніх форелевих ставків. Цікавою пам’яткою на маршруті є надзвичайно красива липа з обхватом стовбура понад 7,5 м. Уздовж маршруту розміщені інформаційні таблички та місце відпочинку для туристів.
Прогулюючись парком, важко не помітити старе євангелічне кладовище, розташоване безпосередньо біля південної межі парку, а також гай тисів — який вважається найгарнішим і найвеличнішим у регіоні (налічує понад 70 дерев).

Дитячий майданчик та зона відпочинку в Бжезьно
Розташований за кілька десятків метрів від головної дороги. Гарне місце для зупинки в дорозі.

Електростанція
Електростанція «Жидово» — це гідроакумулююча електростанція, розташована в селі Жидово в Кошалінському повіті, Західно-Поморському воєводстві. Перші згадки про можливість енергетичного використання двох природних водойм — озер Кам'яне та Квієцьке, розташованих поруч і що мають значну різницю в рівнях води, — датуються 30-ми роками XX століття. Перший проект передбачав будівництво гідроакумулюючої електростанції потужністю 45 МВт, оснащеної двома турбінами типу «Френсіс» потужністю 22,5 МВт кожна та двома насосами потужністю 16 МВт кожен. Реалізацію цього проекту унеможливила Друга світова війна. У повоєнний період перше технічне завдання було виконано в листопаді 1957 року у вигляді проектних засад. Розглядалися 3 варіанти потужності електростанції: 50, 100 і 150 МВт. Для реалізації було обрано варіант № 3, і в 1958 році розпочато виконання попереднього проекту, який було завершено в грудні 1960 року. З 1961 року розпочато роботи над технічним проектом електростанції. Будівництво електростанції розпочалося в 1966 році, а завершилося в 1971 році. За секунду на лопаті турбін подається 240 кубічних метрів води, завдяки чому електростанція може досягати потужності 156 МВт. Під час нічного надлишку енергії в мережі два реверсивні турбоагрегати знову закачують три мільйони кубічних метрів води у верхній резервуар.
З'єднання обох озер створює ідеальні рельєфні умови для будівництва електростанції, яка б використовувала ці природні переваги обох водойм. Варто знати, що озеро Кам'яне (верхнє) — це безстічне озеро льодовикового походження. Природний рівень води в цьому озері становив 160 м над рівнем моря. Після будівництва електростанції він коливається між 158 м над рівнем моря (що є мінімальним експлуатаційним рівнем) та 162 м над рівнем моря. Зі змінами рівня води змінюються й інші параметри озера. Площа при максимальному рівні становить 99 га, а при мінімальному — 78 га. Об’єм води, що міститься між максимальним і мінімальним рівнями, становить понад 3,5 млнм³. Ця вода використовується для виробництва електроенергії. Під час роботи електростанції на повній потужності рівень води у верхньому басейні знижується зі швидкістю приблизно 90 см/год, тоді як під час перекачування води вгору він підвищується приблизно на 50 см/год. Очевидно, що такі щоденні коливання рівня призводять до ерозії берегів, незважаючи на їх штучне укріплення, і через певний час експлуатації виникає необхідність їх ремонту.
Натомість через нижнє озеро Квієцко протікає річка Радева, яка є природним регулятором водного балансу системи двох озер та електростанції. Біля витоку Радеви з озера споруджено греблю з регульованим гребелем. Закривання та відкривання цього гребеля дозволяє підтримувати чітко визначені рівні води в обох озерах. Від кількості води в озерах залежить величина так званого перепаду, тобто відстані (у вертикальному напрямку) між дзеркалами води обох водойм, а це, у свою чергу, впливає на величину потужності, що віддається генераторами. Взимку через значні коливання рівня води та постійне перемішування тепліших шарів озера не замерзають повністю. Лід покриває лише західну частину нижнього озера (за островом) та середню частину верхнього озера.
Електростанція складається з кількох елементів: відвідного каналу, прокладеного від озера Кам’єнно, довжиною 1300 м. Канал має переріз у формі перевернутого трапеції. Його початкова ділянка пролягає у виїмці. За мостом через канал, що з’єднує дороги Поланув — Боболіце, місцевість опускається, і вода тече по насипу. Перед вхідною камерою до трубопроводів канал розширюється, утворюючи вирівнювальний резервуар, що компенсує коливання рівня води. У свою чергу, вхідна камера — це комплекс пристроїв, що з’єднують канал із трубопроводами. Тут розташовані аварійні засуви, завданням яких є перекриття у критичних ситуаціях подачі води на турбіни, а також ремонтні засуви, якими закривають трубопроводи під час ремонтних робіт. Кожен з турбоагрегатів, у свою чергу, з’єднаний із верхнім резервуаром електростанції власним подавальним трубопроводом діаметром 5 м (для порівняння: найвищий транспортний засіб, допущений нормами до руху на дорогах загального користування, може мати висоту до 4 м). Потрапляючи до турбіни, вода наводить обертання робочого колеса, яке, у свою чергу, приводить у рух генератор, що виробляє електричний струм.
Електростанцію можна відвідати. В останні роки на трасі № 205 було облаштовано місце для паркування. Воно розташоване біля каналу гідроакумулюючої електростанції в Жидові. Це місце, де можуть вільно зупинитися як легкові автомобілі, так і автобуси. Там є лавки та столи під навісом.

Залишки середньовічних укріплень у Барлінку
У XIV столітті Барлінек мав систему укріплень, що оточувала місто стіною висотою сім метрів і довжиною 1800 метрів. До складу укріплень входили рови, сторожові вежі, башти та ворота, а також дві протилежні брами: Млинська (залишки якої — кам’яний будинок із баштою-еркером, розташований на вулиці Незалежності, 7) та Мислиборська (від якої до сьогодні не збереглося жодних споруд).
У XIX столітті більшу частину укріплень було розібрано, а решта зазнала значних руйнувань під час Другої світової війни. Фрагменти, що збереглися — довжиною 400 метрів — знаходяться переважно на перетині вулиць Горної та Хмільної, де можна побачити вцілілі ефектні деталі корони стін, залишки сторожових веж та «Собачу браму».
Інші залишки укріплень можна побачити також на вулиці Єзьорній. Вони дають уявлення про могутність середньовічних укріплень, що захищали місто в ті часи, коли воно було прикордонним оборонним містом.

Замаскований бойовий укриття
Йдучи вулицею Тамка на захід, на роздоріжжі до Щетинека та Кошаліна, розташований одноповерховий кам’яний будинок. Від інших навколишніх будинків він відрізняється тим, що вікна нижнього поверху замуровані та пофарбовані в білий колір. Усередині будівлі розташований замаскований бойовий бункер для двох кулеметів, що прикриває вогнем вулицю Тамка. Це унікальний об’єкт у масштабах усієї лінії укріплень Поморського валу завдяки його розташуванню всередині житлового будинку. Усередині розташовано п’ять приміщень, у тому числі два бойові з частково збереженими броньовими плитами, приміщення для екіпажу та два передпокої. Укриття має два входи. Незважаючи на те, що це найцікавіший у багатьох відношеннях об’єкт укріплень в околицях Білого Бору, він, однак, офіційно не відкритий для відвідування.

Замок Поморських князів у Щецинку
Замок Поморських князів у Щецинку сьогодні є Конференц-центром «Замок», що поєднує традиції та сучасність. Він був збудований у середині XIV століття, а в останні роки пройшов капітальний ремонт, завдяки якому ми тепер можемо милуватися його красою. Він розташований у самому серці історичного міського парку, прямо на березі озера Тршесьцеко, завдяки чому навколо ми маємо змогу милуватися всією красою щецинецького озера. Гостям пропонуються конференц-зали, номери для проживання, ресторан, піано-бар та художня галерея. Це місце проведення багатьох культурних подій, і його варто відвідати.
Замок Поморських князів у Щецинку — це середньовічна споруда, найстаріше південне крило якої датується початком XIV століття і було зведене на руїнах колишнього слов’янського городища. Пізніші перебудови призвели до того, що він не зберіг свого первісного вигляду. Наразі можна помилуватися фрагментами цегли, оголеними під час останньої перебудови. На увагу заслуговують також оригінальні стельові балки в конференц-залах на другому поверсі. Сучасне обладнання замку відповідає найвищим стандартам і призначене для обслуговування конференцій, а також туристів, які відвідують галерею та ресторан.
Варто зазначити, що Замок розташований у історичному міському парку, і хоча його вже не оточує ров, як це було колись, його розташування справді вражає та спонукає до відвідування. Окрім Конференц-центру «Замок», що розміщується в південному крилі, в інших крилах розташована штаб-квартира Регіонального управління державних лісів, а також низка приватних підприємств, що ведуть свою діяльність у північному крилі. Біля внутрішнього двору наразі будується Надрегіональний центр екологічної освіти та відновлення озер.
На жаль, у замку немає зручностей для людей з інвалідністю та розважальних заходів для дітей.

Зона відпочинку в Młynary
Зона відпочинку для велосипедистів з можливістю підзарядки електронних пристроїв.

Зона відпочинку в громадському центрі в Старих Лисогорах

Зона відпочинку в Нове Чаплінек
Невелика зелена зона з гойдалкою, столами та місцем для багаття. Великий навіс був побудований у 2025 році в другій частині селища.

Зона відпочинку в Пшиєжежі
Є дитячий майданчик і навіс, де можна сховатися від дощу.

Зона відпочинку з ремонтною станцією в Przyjezierze
Зона відпочинку для велосипедистів з можливістю зарядки електронних пристроїв та станція самообслуговування для ремонту велосипедів.

Зона відпочинку на дитячому майданчику в Янкові
Дещо приховане. Подалі від будівель. Гарне місце, щоб перечекати дощ.

Зона відпочинку на місці колишнього водяного млина

Зона відпочинку на національній дорозі 20 у Любуві
Невелика зелена зона зі столиком і навісом біля самого маршруту.

Зупинка для каякерів

Кемпінг "Жаб'ячий луг"
Кемпінг Żabia Łąka
Кемпінг з чудовим розташуванням на березі річки Драва, з доступом до пляжу біля дуже чистої річки. Тиша і спокій - і недалеко від центру міста та магазинів. Супер обладнана польова кухня з кавоваркою, де завжди є кава. Кухонне обладнання: посуд, столові прилади, барбекю. Повноцінні санітарні умови - туалет та атмосферний душ на відкритому повітрі дарують вам незабутні враження. Польова розважальна зона - гойдалки, гра на свіжому повітрі "дартс". В альтанці є невелика бібліотека з книгами на різні теми, настільними іграми, картами та матеріалами, що популяризують Західну Померанію.
Ідеальне місце для сімей, дітей та груп друзів. Ви можете почати свою подорож на каное по річці прямо біля намету.
Скрізь чисто, роздільне збирання сміття та фотоелектричні установки - ви можете зарядити телефон, велосипед, скористатися електрикою та інструментами для ремонту велосипеда.
Кілька камінів з дровами, багато лавок і місць для сидіння.
У полі око може не тільки насолоджуватися видом на красиву річку, але і галереєю картин, автором яких є власник, і придбати не одну роботу.

Кемпінг "Чорнобривці
Кемпінг "Чорнобривці" створений для тих, хто цінує відпочинок на природі, далеко від шуму і суєти великих міст. Це таке місце в глушині. Воно відкрите для всіх: піших туристів, велосипедистів, сімей з дітьми, з домашніми тваринами або без них, короткострокових або довгострокових гостей. Тут є місце для всіх. Для гостей доступні дві юрти та намет вікінгів, тільки не забудьте взяти з собою все необхідне для ночівлі в таких наметах :) А на ранок можна замовити поживний сніданок. На території кемпінгу є вбиральня, душ на відкритому повітрі, вогнище, навіс, гамаки, місце для приготування їжі, холодильник, пральна машина, базове обладнання для ремонту велосипедів. Він розташований у мальовничому селі Мірово, в гміні Морин. Розташований між трьома озерами - Ментно, Моржицьке, Єленське. Близькість Моринських Карпат сприяє експедиціям у невідоме. Спостерігачі за птахами знайдуть цікаві види в Остої-Цедінській. Стежка Західних озер, що пролягає на відстані 2,5 кілометрів, ідеально підходить для велосипедних прогулянок. Ночувати можна у власному наметі, кемпінгу або гамаку, але також можна скористатися підготовленою інфраструктурою.

Китайський дім
«Китайський дім» отримав свою назву на честь першого власника будівлі, який значну частину свого дорослого життя провів на Далекому Сході. Він був захопленцем і популяризатором старокитайської настільної гри «Го». Повернувшись із мандрівок, він оселився в місті свого дитинства, яке вже не виглядало так, як він його запам’ятав із наймолодших років. Він увічнив одну з небагатьох збережених ділянок міських мурів у новозбудованій будівлі. Її можна побачити й досі з боку вулиці Гродзької. Хоча на перший погляд це важко помітити, архітектура будівлі нагадує давні фортифікаційні споруди. Якщо придивитися уважніше, виникає асоціація з вежею або брамою в міських мурах. Найбільш характерною деталлю будинку є еркер, верхівка якого має бути мініатюрою колишньої Великої Водної Брами. Увагу привертає також використання каменю в нижніх частинах будівлі. Будинок перебуває у приватній власності, тому його можна оглянути лише ззовні.

Колишня районна адміністрація
Місліборж отримав права повіту в 1816 році. У зв’язку зі збільшенням кількості чиновників виникла потреба у будівництві нової резиденції. Нова будівля повітового управління з’явилася на рубежі XIX і XX століть. Це двоповерхова споруда з високим підвалом та корисним горищем. У фасаді домінують вікна зали засідань повітової ради. Наразі у будівлі розміщується відділ реєстрації актів цивільного стану в Місліборзі та банк, тому можливість огляду її зсередини обмежена. Повітова адміністрація зараз має свою штаб-квартиру в будівлі, зведеній після Другої світової війни, за адресою: вулиця Спокойна, 22.

костел у Бжезніці
Костел збудований на зламі 17-18 століть, дерев'яно-зрубний, з цегляним заповненням міжбанних полів. Частково перебудована в середині 19 століття з цегли. Розташована на пагорбі, у західній частині села, освячена у 1946 році. Зальна форма, цегляна, дерев'яна вежа. Належить до парафії Успіння Пресвятої Богородиці у Венгожині.
Цвинтар із залишками могил 19-20 ст.

Лікарняний колектив
Лікарняний комплекс було збудовано у 1904–1935 роках. До його складу входять такі будівлі: головна будівля, колишня пральня, водонапірна вежа, дитяча поліклініка, технічний відділ, внутрішнє відділення. Більшість будівель виконано у стилі сецесії, але також присутні форми раннього модернізму з елементами необароко та неоренесансу.
Будівництво лікарні розпочалося у 1904 році, а 3 листопада 1905 року відбулося її урочисте відкриття. Проектувальником будівлі був будівельний радник Меттке. Управлінням закладом займався орден йоаннітів. Спочатку лікарня налічувала 30 ліжок. У 1912 році було зведено нову будівлю, призначену для інфекційних хворих. У 1929–1931 роках лікарню розширили, тоді добудували крило, в якому розмістився операційний блок. Після Другої світової війни для потреб лікарні було переобладнано будівлю податкової інспекції 1935 року та житлові будинки, а також зведено нові будівлі.
Територія лікарні вкрита деревами: дубами, буками, каштанами, ялинами. Ця територія вирізняється високими ландшафтними цінностями завдяки зелені, різноманітному рельєфу та краєвиду на озеро.
Об’єкт відкритий для відвідувачів.

Лісовий паркінг та місце відпочинку
Типове лісове місце для зупинки біля траси, розташоване біля місцевої дороги. Тут є два навіси.

Лічильник пішоходів і велосипедистів на мосту Сєкієркі
Лічильник пішоходів і велосипедистів, розташований на Європейському мосту Сікеркі — Нойрюдніц.

Лавандовий куточок
Привітне житло в ґміні Морин, на велосипедному маршруті Тщцінсько-Здруй-Сєкєрки. У квітковому селі Мірово. Нас легко знайти, оскільки про визначні пам'ятки Мірово повідомляє "Лавка", розміщена на стежці, спроектована та виготовлена мешканцями. Lawendowy Zakątek знаходиться при в'їзді в Мирово з боку велосипедного маршруту. Ми пропонуємо житло для 4 осіб, ванну кімнату та кухню. Є город (в сезон), зелені насадження для відпочинку та рекреації, а також спортивне обладнання. На території є окремий гараж для велосипедів, що замикається. Також є можливість взяти напрокат 2 велосипеди. Для поціновувачів рукоділля у нас є кіоск з оригінальними виробами, виготовленими в різних техніках. Гості також можуть насолодитися смаколиками, виготовленими за бабусиними рецептами. Втомленим гостям ми можемо запропонувати масаж. Lawendowy Zakątek може бути базою для багатьох одноденних поїздок, а також місцем, де можна зупинитися на одну ніч.

Містобудівна структура Старого міста
У Чаплінку до наших днів збереглося історичне планування Старого міста XIII століття. Його походження сягає початку нашої ери. Тоді в цих околицях мешкали готи, а після них тут оселилися слов’яни. Згідно з літописами, у XII столітті місцеве укріплення було спалене Болеславом Кривустим, а навколишні землі приєднано до його князівства. Подією, яка визначила сучасний вигляд міста, стало запрошення великопольським князем Пшемиславом II лицарів Ордену Храму Єрусалиму (темплієрів). Це сталося восени 1286 року. Відомі своєю підприємливістю тамплієри швидко перетворили скромне рибальське поселення на динамічно розвиваючийся град, який отримав назву «храмний». Близько 1290 року Чаплінек отримав міські права. Тоді було прокладено характерну сітку перпендикулярно перехресних вулиць із центрально розташованим ринком, яка видно й донині. Міщани, що збагачувалися на ярмарках, які відбувалися в місті, будували пишні будинки, які, на жаль, не збереглися до наших часів. У XVI столітті Чаплінек переживав свій розквіт. На жаль, у XVI столітті місто спустошували величезні пожежі, а в XVII і XVIII століттях — Тридцятирічна та Семирічна війни. Хоча щоразу місто піднімалося з колін, енергія витрачалася на відбудову, а не на розвиток. У зв’язку з цим Чаплінек не відіграв провідної ролі в історії регіону. Певне поліпшення статусу міста настало лише після прокладення до міста залізниці, мощення вулиць та запуску газової мережі. На жаль, внаслідок подій Другої світової війни Чаплінек зазнав значних руйнувань. Увесь комплекс Старого міста було внесено до реєстру пам’яток архітектури.

Місце відпочинку

Місце відпочинку
Невелика лісова автостоянка з навісом і столиками.

Місце відпочинку
Невелика лісова автостоянка на пожежній дорозі з навісом і столиками.

Притулок на краю галявини.

Місце відпочинку біля меморіального валуна в Сєкірках

Місце відпочинку в гирлі Сової Струги

Місце відпочинку в м. Лип'яни

Місце відпочинку з каміном

Місце для відпочинку

Місце для наметового табору "Шепітке озеро
"Шепіт озера" - це кемпінг, що пропонує проживання в мальовничому місці.
Наша діяльність зосереджена на забезпеченні спокійного відпочинку в гармонії з природою на озері Піле, яке має площу понад 1000 га із середньою глибиною 11 м і береговою лінією понад 30 км.
Любителі активного відпочинку знайдуть ідеальні умови для катання на моторних човнах і каное.
Любителі велоспорту зможуть насолодитися активним відпочинком на велосипеді завдяки навколишнім велосипедним доріжкам.
Любителі збирання грибів знайдуть спокій у навколишніх лісах, повних грибів та лісових фруктів.
Це також ідеальне місце для рибалок.
Кемпінг огороджений, освітлений і знаходиться під наглядом:
- 8 ділянок розміром 6x10 м, обладнаних 1 фазою 20А з електричним підключенням з розеткою CE.
- Місце для кемпінгу
Кемпінг підключений до міської системи водопостачання та каналізації.
Гості можуть користуватися наступними зручностями безкоштовно:
- Безкоштовний Wi-Fi
- Душові кабіни з гарячою водою
- Посудомийна станція з гарячою водою
- Туалет
- Камін
- Мангал
- Коптильні
- Гриль-будиночок
- Крита велопарковка на 12 велосипедів з U-подібними стійками
- Веломайстерня самообслуговування зі стендом та набором інструментів для ремонту велосипедів
- Мийка для миття велосипедів та спорядження під тиском
- Пункт зарядки для електричних велосипедів
Додатково для тих, хто подорожує в автофургоні
- Пункт з чистою водою
- використання місця для збору стічних вод.
Випорожнення та очищення хімічних туалетів у басейні сірої води заборонено.
ПОСЛУГИ ЗА ДОДАТКОВУ ПЛАТУ
- Сауна
- Гідромасажна ванна та джакузі

Місце поховання на кладовищі в Старих Лисогорах

Міські укріплення
Міські укріплення в Хощні були зведені на рубежі XIV і XV століть. До сьогодні збереглися лише фрагменти стін. Стіни були збудовані з каменю та цегли, а їхня довжина становила 1600 м. Вони були укріплені системою валів і ровів. Північну сторону захищали болота.
Міські укріплення мали три брами, сім веж і 36 сторожових постів. Брами розташовувалися біля головних в’їздів до міста. З заходу розташовувалися Кам’яна брама (виїзд у напрямку Барлінека та Мислибожа). З південного сходу — Висока брама (виїзд у напрямку Добєгнєва). Млинська брама розташовувалася з півночі (виїзд у напрямку Старгарда).
У першій половині XVIII століття було прийнято рішення про знесення оборонної системи. Було знесено три брами, почато засипати рови та зрівнювати вали. Тоді й виникла ідея перетворити ці території на рекреаційні зони. На території на західній і південній сторонах мурів облаштували парк (нині — Парк Моніушка) та рекреаційно-спортивні майданчики. На південному валу, вздовж вулиці Пястовської, проклали прогулянкову алею, яка носить назву «Пястовські вали».
До наших днів збереглися лише невеликі фрагменти середньовічної міської стіни. Існує значна частина північної стіни, а також уривки південної та західної стін. З розібраних брам залишилася кругла споруда — рондель передньої частини Кам’яної брами — Барбакан. До сьогодні в ньому збереглися стрілецькі отвори та фриз із чорної цегли. Барбакан розташований на розі вулиць Пястовської та Свободи, тут знаходиться будівля міської ради.

Міські укріплення
У першій половині XIV століття розпочалося зведення фортифікаційних споруд. Барлінек оточили еліптичним кільцем із семиметрової кам’яної стіни. До нього вели ворота Місліборська та Млинська. До берега озера можна було дістатися через водні ворота — Малу та Велику. Оборону підсилювали 27 веж та сторожових пунктів. У 20-х роках XIX століття стіни та ворота, що обмежували розвиток міста, були значною мірою розібрані. Наразі ми можемо помилуватися двома ділянками мурів: зниженою частиною між вулицями Єзіорною та Гродзькою, а також краще збереженою ділянкою на перетині вулиць Хмільної та Горної. Уздовж останньої можна побачити верхню частину мурів, сторожову вежу та «Псовську браму».

Міські укріплення Морині
Оборонне місто, яке стало початком Моріня, було засноване в X столітті на західному березі озера Моржицько. Міські права Моріню було надано до 1306 року. Приблизно в цей же час було зведено міські укріплення. У 1320 році Моринь увійшов до складу міст Нової Маркії. У XV столітті містом правили тевтонські лицарі. Під час їхнього правління, у 1433 році, Моринь був зруйнований гуситами. Трохи пізніше, а саме у XVIII столітті, місто тричі зазнавало руйнувань внаслідок пожеж. За часів правління Гітлера в Морині було створено так звану «Батьківську школу» — заклад, завданням якого було германізація польських дітей.
Оборонні стіни міста були зведені в першій половині XIV століття. Фортифікації побудували з польового каменю та цегли на висоту 6,5 метра (сьогодні їхня висота становить 4,5 метра). Міські стіни оточують місто колом діаметром 300 метрів. Спочатку до складу укріплень входило двадцять вісім чотирикутних сторожових веж, дозорні вишки та одна в’їзна брама з вежею. До наших часів збереглася повна лінія мурів без воріт і сторожових веж. Зате збереглися дозорні, а з боку озера — озерна брама, яка давала змогу доставляти воду до міста у разі спалаху пожежі. Міські мури були оточені валом та ровом — ці захисні споруди було знесено лише в 1811 році.
Моринь, що розташований поза головними транспортними шляхами, не зазнав значних втрат під час військових дій (пошкоджено близько 15 % будівель). Міські укріплення збереглися до наших днів майже в первозданному вигляді. Це одне з небагатьох міст, у якому майже повністю збереглися середньовічні укріплення. Завдяки цьому фортифікації є однією з найцінніших пам’яток військової архітектури.
У 1956 році до воєводського переліку пам’яток було внесено територію старого міста Мориня (старе місто в Морині зберегло середньовічний характер і планування вулиць), а менш ніж через 20 років, у 1974 році, до переліку також увійшли міські укріплення.

Міські укріплення Трчиньска-Здруй
Незважаючи на бурхливе минуле, численні пожежі та війни, що прокотилися через Трзіньсько-Здруй, у місті збереглася досить велична лінія стін. Укріплення були зведені у XIV–XV століттях із польового каменю та цегли. Колись стіни мали 30 стрілецьких веж, були оточені ровом та земляним валом — ці захисні споруди було ліквідовано у XIX столітті.
До наших часів у лінії укріплень збереглося 5 башт-лупинок, 20 прямокутних башт, дві башти — Прохова та Боцяна — і дві брами — Мислиборська та Хоєнська (існувало три, але Стражевська брама не збереглася).
Мислиборські ворота були зведені у XIV столітті на висоту понад 20 метрів і були найважливішим оборонним елементом міста. У нижній частині споруда зведена з гранітних тесаних каменів, у верхній — з цегли. Це вежоподібні ворота, збудовані на прямокутному плані. Пам’ятка оснащена залізною решіткою, яка замінила попередню, дерев’яну. У XVI столітті до воріт добудували восьмикутні надбудови, які слугували для спостереження. У воротах також видно стрілецькі отвори. Назва воріт походить від їхнього розташування в мурі — вони спрямовані в бік Міслібожа.
Хоєнська брама була зведена у XIV столітті на висоту 18 метрів. У XV столітті до споруди добудували передбрам’я, яке було зруйновано у XIX столітті. Як і у випадку з Місліборською брамою, Хоєнська брама у нижньому ярусі була зведена з польового каменю, а у верхньому — з цегли. Ці ворота також мають залізні грати, які колись зачиняли на ніч. У XVI столітті до воріт добудували восьмикутні надбудови, що давали змогу вести спостереження. Для пересування між поверхами воріт використовували драбини. Ворота мали постійний гарнізон, озброєння та запаси продовольства. І в цьому випадку назва пов’язана з напрямком, у якому вони були зведені.
Порохова вежа виникла у XV столітті шляхом закриття напівкруглої сторожової вежі. Вежа на круглому плані, найімовірніше, слугувала для зберігання пороху. Нижня частина споруди зведена з каменю, а верхня — з цегли. У вежі видно стрілецькі отвори, споруда оснащена оборонним ганком, оздобленим стіною без бланків.
Назва «Башта Лелеча» з’явилася у XIX столітті і походить від лелечого гнізда, яке існує на споруді й донині. Сама споруда була зведена у XV столітті шляхом переобладнання прямокутної сторожової вежі XIV століття. У XIX столітті до цегляної башти було добудовано житловий будинок. У стінах башти можна побачити три стрілецькі вікна.
Міські укріплення Трчиньска-Здроя були внесені до списку пам’яток у листопаді 1963 року.

Міська ратуша
Ратуша була збудована в неоготичному стилі з елементами неороманського стилю. Ратуша в Щецинецьку була зведена у 1852 році. Дата будівництва та герб міста викарбувані на меморіальній дошці, розміщеній у вежі ратуші. Дошка розташована над вікном першого поверху. Будівлі ратуші утворюють невеликий внутрішній дворик, накритий скляним дахом. У відкритому залі знаходяться чудові вітражі авторства Боша з Берліна. На стіні ратуші розміщена меморіальна дошка, присвячена повені 1888 року. Її повісили саме в тому місці, до якого сягала вода. Усередину можна увійти в години роботи міської ради. Щодня опівдні з годинникової вежі лунає гейналь.

Міська ратуша
Ратуша у Злоценці розташована на ринковій площі та була збудована у 1833–1863 роках на місці попередніх споруд, що виконували цю функцію. Будівля, яку ми бачимо сьогодні, з’явилася завдяки зусиллям тодішнього мера міста Кароля Ленца. Спочатку будівля була резиденцією міської ради, суду та відділу реєстрації актів цивільного стану. Перед Першою світовою війною його було перебудовано, в результаті чого на фасаді ратуші з’явився герб Злоценця, який можна побачити й донині. Це білий замок із двома вежами, а над ним — сокіл; усе це зображено на блакитному тлі. Після війни там розміщувалися військові органи влади та Управління безпеки, однак така ситуація тривала недовго, і ратуша знову стала резиденцією міської влади та виконує цю функцію донині.
Ратуша — це будівля, зведена за прямокутним планом, що має два поверхи, розділені карнизами. Вона накрита чотирисхилим дахом з кількома мансардами. На кутах видно бунірування. Головний вхід до будівлі розташований зі східного боку, до нього ведуть сходи з кількох сходинок. Посередині розташований вузький ризаліт, увінчаний напівкруглим виступом із гербом міста в центрі. У північно-західній частині розташована прибудова з напівкруглим дахом.
Наразі будівля є штаб-квартирою міської ради, тому огляд її зсередини обмежений.

Міська ратуша
Нинішня будівля ратуші була зведена у 1771–1772 роках на місці споруди, що виконувала ту саму функцію. Ймовірно, це вже третя будівля ратуші, що стоїть на цьому місці. Перша будівля згоріла під час пожежі в місті, що сталася в 1539 році. Ратуша — це класицистична цегляна двоповерхова будівля, спроектована за прямокутним планом. Вхід веде через центральний ризаліт, звернений до площі. Його прикрашають рустовання та завершення у вигляді тимпану, у якому чітко видно отвір. Раніше в ньому був розміщений годинник. Прямокутні вікна прикрашені ліпними декоративними мотивами в стилі бароко (паноплія) та рококо (рокайль). З західного боку, над одним із вікон, розміщено герб Міслібожа. Колись у будівлі зберігалися еталони міслібожських мір і ваг, міські прапори, а також документи, що стосуються історії міста. Нині тут розташовані Управління міста та громади Міслібожа та Міська рада. Перед ратушею розташований модерністський фонтан та меморіальні камені: на честь Івана Павла та піонерів Місліборзької землі.

Меморіал з пепешкою на радянському військово-цивільному кладовищі
Могила з пам'ятником знаходиться на цивільно-військовому цвинтарі в Борне-Суліново. Його можна пройти при виїзді з Борне-Сулінова по вулиці Войска Польського в напрямку села Кроньґи. Надгробок Івана Падубного має незвичну форму. На плиті встановлено пам'ятник, на якому зображено руку, що тримає пепешку, спрямовану до неба. Це незвичайне місце як за своєю історією, так і за тим, як воно виглядає сьогодні. Радянський військовий цвинтар у Борнем-Суліново був заснований у 1945 році. Однак солдати, які загинули під час війни, в боях за розташовану неподалік Померанську стіну, там не були поховані. Це кладовище, розташоване за містом, у лісі біля дороги на Щецінек, було створено після заснування радянської військової бази в Борнем-Суліново, і на ньому ховали померлих громадян СРСР аж до ліквідації бази в 1992 році. Тут знаходиться 344 могили, в яких поховано 146 осіб з невідомими іменами.
Пам'ятник, за словами мешканців Борного Сулинова, є обеліском на честь "героїчного" вчинку взводного сержанта Івана Піддубного. Невдовзі після Другої світової війни радянський солдат прославився тим, що взяв участь у кривавому бою, влаштованому жителям сусіднього села Кронґі. Тоді в перестрілці загинуло більше десятка людей, а сам Іван хотів зупинити несправедливість.

Меморіальний камінь, присвячений жертвам Другої світової війни
Меморіальний камінь із табличками, на яких викарбувані назви місць, що назавжди увійшли, завдяки кількості жертв, на сторінки історії під час Другої світової війни. Серед них, зокрема, Треблінка та Сибір. Встановлення пам’ятного каменю на честь загиблих безлічі невинних людей стало ініціативою місцевої громади та священика парафії Пресвятої Діви Марії, Королеви Польщі. Камінь було освячено, і саме тут відбуваються урочисті заходи з нагоди річниць Другої світової війни.

Мисливський будинок "Артеміда"
Мисливський будинок Artemis розташований на озері Окра в Дравсько-Поморському. До послуг гостей 20 номерів з кондиціонером. Гості можуть насолодитися сніданком на території готелю. До послуг гостей просторий сад з дитячим майданчиком, накриттям для барбекю та каміном. Велосипедисти можуть зберігати свої велосипеди в безпечному місці та користуватися інструментами в разі поломки. Пансіонат розташований у центрі Дравського озерного краю і є центральною відправною точкою для велосипедних маршрутів. На стійці реєстрації гостям нададуть карти велосипедних доріжок та інформацію про визначні пам'ятки, які варто відвідати в цьому районі. Співробітники стійки реєстрації розмовляють кількома мовами і добре знають навколишні визначні пам'ятки. Гостям пропонують цілодобову каву та мінеральну воду. За додаткову плату гості можуть насолодитися місцевим пивом з пивоварні в місті Полчин-Здруй.

Монастир
Нинішня будівля Згромадження Сестер Милосердного Ісуса була зведена на рубежі XVIII і XIX століть. Це двоповерховий житловий будинок із функціональним горищем та прибудовами. Будівля спроектована на прямокутному плані. Будівля покрита керамічним двосхилим дахом. Другий поверх і мансарду виконано у техніці фахверку — дерев’яну конструкцію заповнили цеглою, яку, як і решту стін, оштукатурили. З 1980 року в будівлі розташована резиденція Згромадження Сестер Милосердного Ісуса, тому її можна оглянути зсередини, скориставшись реколекціями або послугами ночівлі.

Мотель Пястовська

Музей пам'яті 1-ї польської армії та історії Мешковицького краю в Мешковицях - філія в Старе-Лисогурах
Музей у Старих Лисогірках був поспіхом створений у 1961 році завдяки тодішній політичній владі. Відкриття об'єкту вдало поєднали зі святкуванням Дня Війська Польського, яке відбулося на Сєкєрковському цвинтарі солдатів 1-ї польської армії у Старих Лисогурках. 15 жовтня 1961 року було відкрито Пам'ятник вдячності роботи щецинського скульптора Славоміра Левінського.
Сьогодні в Музеї в Старих Лисогірках на відвідувачів чекають музейні експозиції, розташовані на трьох рівнях, завдяки реставраційним роботам, які відбулися у 2016-2018 роках.
На першому поверсі знаходиться виставка, присвячена форсуванню річки Одер у 1945 році в рамках Берлінської операції. Оновлена, модернізована експозиція включає особисті документи солдатів та спорядження німецьких, радянських і польських солдатів часів Другої світової війни. У музеї ми натрапимо, серед іншого, на сімейну історію солдата 1-ї польської армії, завдяки рішучості пана Юзефа Цигана, який після смерті своїх дідуся і бабусі вирішив продовжити пошуки могили їхньої дочки, Зофії Циган. У нашому закладі зберігаються оригінальні фотографії та документи, що описують сімейну та фронтову історію.
У скляних вітринах виставлена форма солдатів 1-ї польської армії, а в одній з вітрин - форма десантника польських збройних сил, сформованих у Великій Британії, з підрозділів генерала Станіслава Сосабовського. Ще однією цікавинкою є нещодавно придбана унікальна куртка військово-повітряних сил, створена за зразком довоєнної куртки військово-повітряних сил wz.36. Цінний експонат має характерні елементи німецької уніформи М42, що виготовлялася для підрозділів Вермахту та Ваффен СС.
На першому поверсі будівлі розташовані дві тимчасові виставки. Перша, "Приховане обладнання під солом'яною стріхою", представляє, серед іншого, старі господарські інструменти. Друга виставка, " Від поїздів до велосипедів", представляє велосипеди, вироблені у 20-му столітті в Польщі, Німеччині та Швеції. Останнє придбання - тандем Monark. Відвідувачі також знайдуть інформаційні стенди з архівними фотографіями та картами, що відображають період 1747-1753 років, коли за рішенням прусського короля Фрідріха Великого було збудовано новий канал між Гоздовіце та Осіново-Дольне. Це змінило русло річки Одер. Крім того, на схемах показано, як будувався перший міст (1890-1892 рр.) і другий міст (1929-1930 рр.), що з'єднав район Новий Березень з Берліном.
Експонати виставки пов'язані з подіями на Одері в 1945 році. Цікавою атракцією для відвідувачів є танк IS - 2, розташований неподалік від місця подій. Машина належала польському 4-му окремому танковому полку і в період з липня 1944 року по травень 1945 року подолала відстань у 1300 км від Житомира до річки Ельба.
Цвинтар у Старих Лисогорах
Польські солдати, які загинули під час Берлінської операції, поховані на військовому цвинтарі в Старих Лисогорах, заснованому в 1945 році. Тут поховано майже дві тисячі солдатів, значна частина яких загинула під час форсування Одеру.
Кладовище було розбите на квадратному плані з суворою симетрією в розташуванні ділянок.
У 1961 році на цвинтарі було встановлено пам'ятник Вдячності роботи Славоміра Левинського, який зображує жінку з дитиною на руках, що стоїть на тлі 18-метрового бетонного обеліска з вітрилом.
Символіка цього місця відсилає до повернення земель вздовж річки Одер до батьківщини і нового життя.
Щороку на цьому кладовищі відбуваються церемонії, присвячені початку Другої світової війни та форсуванню Одеру.

Музей пам'яті 1-ї польської армії та історії Мешковицького краю в Мешковицях - філія у Гоздовіцах
Історія музею
16 квітня 1965 року, у 20-ту річницю форсування річки Одер, у Гоздовіцах було відкрито Музей пам'ятних речей інженерних військ 1-ї польської армії. Його створення було великою заслугою та ініціативою саперів, які працювали під керівництвом майора Костянтина Майчайського з Вищої офіцерської школи інженерних військ у Вроцлаві. У будівлі розташовувався штабний командний пункт начальника інженерних військ 1-ї польської армії генерала Єжи Бордзиловського та командира 6-го понтонно-мостового батальйону майора Олександра Кофанова.
Незамінну роль в історії музею в Гоздовіцах відіграв піхотинець Анджей Краска. Саме завдяки його навичкам кресляра і топографа були побудовані макети мостів, схеми і макети місцевості, які відображали ділянку фронту форсування річки Одер від Гоздовіце до Сєкєрека з 14 по 20 квітня 1945 року. Подальша доля поручника Анджея Краски була ще тісніше пов'язана з музеєм у Гоздовіцах завдяки рішенню майора Махайського, який після урочистого відкриття музею 31.05.1965 р. доручив Анджею Красці функцію першого хранителя музею та екскурсовода.
У будівлі нинішнього музею знаходився командний пункт начальника інженерних військ 1-ї польської армії та командира 6-го понтонно-мостового батальйону під час форсування річки Одер (14.04-20.04.1945 р.). Відреставрований у 2013 році, відвідувачі можуть побачити реконструйований командний пункт на другому поверсі, а також експонати, пов'язані з німецьким солдатським спорядженням, радянським солдатським спорядженням і предметами, знайденими пошуковими товариствами в Західній Померанії.
На першому поверсі в одній із кімнат відвідувачі побачать, серед іншого, документи, нагороди, стрілецьку зброю та штабні карти 1945 року. У наступній кімнаті - макети мостових переправ, понтонних переправ, обмундирування та спорядження інженерних військ, а також фрагмент уламка човна з парку легких переправ НЛП, витягнутий з дна річки Одер у 2016 році. У третьому залі у скляній вітрині можна побачити різноманітні міни, гранати та бомби часів Першої та Другої світових воєн. У музейній вітрині, наприклад, є німецька льодова міна Flascheneismine 42, цей тип протипіхотних мін використовувався на потенційних пунктах переправи ворожих військ. Інший цікавий екземпляр - практична німецька протитанкова міна типу Topfmine 4531 B, виготовлена із суміші тирси та смоли. Міна використовувала скляний запал типу SF1. Корпус закривався скляним ковпачком.
Ще один цікавий експонат - відреставрований німецький мотоцикл NSU TS 601 з коляскою. Цей експонат був наданий у тимчасове користування у 2019 році. Машини цього типу вперше з'являються в німецьких каталогах у 1937 році, проте спочатку на них їздили лише заводські водії.
Пором у Гоздовіце.
Історія поромної переправи в Гоздовіце бере свій початок у 18 столітті, коли мешканці могли використовувати кінні вози для перевезення сільськогосподарської продукції та своїх тварин на інший берег для випасу. У наступні роки будівництво численних ресторанів, курортів і пляжу приваблювало все більше туристів з Берліна.
Після закінчення Другої світової війни вільний прохід на інший берег річки перестав функціонувати. Лише у 2007 році з квітня по жовтень на інший берег Одеру з'явився автомобільний пором "Без кордонів", який перевозив туристів і велосипедистів.

Муніципальний плавальний басейн на Дравському озері
Муніципальна купальня на Дравському озері - найкраще місце для купання та засмагання в Чаплінеку. Об'єкт є сучасним, безпечним та оснащеним повною інфраструктурою. Територія пляжу та купальні огороджена, доступ до неї можливий лише через спеціально відведені входи. Зона купання велика, з береговою лінією довжиною 175 м. Є плавучий рекреаційний причал у формі літери U, до якого можуть швартуватися яхти або гребні човни. Причал обладнаний захисними перилами та сходами для полегшення входу та виходу з води. Є окремі зони для плавців і тих, хто не вміє плавати. Також є безпечна зона для купання для маленьких дітей. Пляж, як правило, піщаний, але є також трав'янисті ділянки на краю пляжу. Крім того, пляж і зона для купання включає майданчик для пляжного волейболу, дитячий ігровий майданчик, роздягальні та санітарні приміщення. Під час літніх канікул рятувальники ВООПР щодня з 10.00 до 18.00 стежать за безпекою відпочиваючих. Протягом сезону вода регулярно перевіряється на чистоту та придатність для купання. На пляжі також працює пункт прокату водного спорядження (каное, водні велосипеди, гребні човни). Неподалік від зони купання знаходиться муніципальний стадіон і амфітеатр, де проводяться концерти та розважальні заходи.

Мурал «Кабачок» у Ридзеві
Мурал Цукіна в Ридзеві — це винятковий витвір вуличного мистецтва, який привертає увагу своєю оригінальністю та художнім характером. Барвиста композиція, створена визнаним художником Цукіним, чудово вписується в ландшафт селища, стаючи цікавою пам’яткою на карті регіону. Мурал не лише прикрашає громадський простір, а й спонукає зупинитися на мить і поглянути на оточення з іншої перспективи.
Це місце охоче відвідують як поціновувачі мистецтва, так і туристи, які шукають незвичайних атракцій. Мурал надає Ридзеву виняткового характеру, демонструючи, що навіть невеликі населені пункти можуть дивувати своєю креативністю та цікавими культурними ініціативами. Це чудовий приклад того, як мистецтво може оживляти простір і формувати місцеву ідентичність.

Набережна біля озера Дравсько в Чаплінку
Променад, прокладений на високому березі (Надбрежжя Дравське), — це двокілометрова алея, яка з’єднує центр Чаплінка з рекреаційно-спортивним комплексом (стадіон, пляж під наглядом рятувальників, амфітеатр), розташованим на північ від міста. Прогулюючись променадом, можна побачити пам’ятник Івану Павлу II.

Наметове містечко біля будиночка лісника Гінава
Місце, створене на озері Дубі біля будиночка лісника Гінава. Тут є вогнище, місця для пікніка та доступ до озера.

Наметове містечко біля Спори
створений Державними лісами на місці, де колись існував водяний млин. Від нього залишився лише каскад на річці Гвда та стара брукована дорога. Згідно з інформацією на сайті Щецинського лісового округу, про перебування тут слід повідомити лісничого.

Невеликий пляж на озері Моржицько

Невеликий пляж на озері Навсі
Невеликий пляж на озері Навсі. На пляжі є навіси зі столами та лавками, а також вогнище.

Невеликий пляж у Гадно
Невеликий пляж на озері Моржицьке в Гадно.

Об'єкт 3002 — Бжезниця-Колонія
Колишня радянська база ракетних військ середньої та далекої дальності поблизу селища Бжезниця — одне з багатьох оповитих таємницями місць, які можна знайти в околицях Борного Сулінова. Комплекс було збудовано на межі 60-х і 70-х років, після завершення маневрів у рамках операції «Вісла». Існування бази було вкрите суворою таємницею, а територія була огороджена та ретельно охоронялася. Сьогодні територія відкрита для відвідування туристами, однак від бази не залишилося жодної інфраструктури, крім складів, зокрема «Об’єкта 3002» — одного з трьох у Польщі складів так званої «спеціальної амуніції», тобто ядерних боєзарядів Північної групи військ Радянської армії.
Повний вигляд об’єкта можна побачити в Музеї Холодної війни, що розташований у збереженому «Об’єкті 3001» поблизу Білогорда.

Оглядова вежа
Вежа була зведена у 1895 році за часів мера Цедини Ернеста Мельхера. Її спорудили на честь солдатів, які загинули під час воєн XIX століття. До 1945 року в нижній частині вежі знаходилися меморіальні дошки з іменами загиблих солдатів.
Споруда висотою 14 метрів, у формі циліндра, завершується оглядовою галереєю, з якої відкривається панорама міста та околиць — звідси, зокрема, видно гору Ччибора, на якій стоїть пам’ятник «польській перемозі над Одрою». Завдяки панорамному огляду, що відкривався знизу, у лютому 1945 року вежа використовувалася радянськими військами як спостережний пункт. Після Другої світової війни, аж до 1956 року, споруда слугувала Прикордонним військам. У другій половині 50-х років XX століття вежу відремонтували та відкрили для відвідувачів. Об’єкт також реконструювали у 80-х роках XX століття.
Споруда зведена з гранітних тесаних блоків та напівклінкерної цегли. Оглядовий майданчик водночас виконує функцію даху. Усередині ми побачимо керамічну підлогу та гвинтові сходи, що спираються на сталевий каркас. Сходи дерев’яні. Вежа побудована за круглим планом. Об’єм споруди становить 130 кубічних метрів.
Територія навколо вежі густо засаджена деревами — переважно дубами та липами. Біля алеї, викладеної тротуарною плиткою, встановлено лавки. Завдяки своєму розташуванню вежа є однією з найхарактерніших споруд у Цедині. Вона височіє над містом і користується великою популярністю серед мешканців та туристів. Споруда порівняно пізно, а саме лише у грудні 2005 року, потрапила до обласного переліку пам’яток архітектури.

Оглядовий майданчик
Невеликий оглядовий майданчик тваринницького угіддя.

Оглядовий майданчик на Костшинські заплави
До оглядового майданчика можна дістатися стежкою, що піднімається від провінційної дороги.

Оглядовий майданчик поромної переправи в Гоздовіце

Озеро Вєрхрово
Площа озера Вєрхрово становить 731 га, довжина та ширина — відповідно 5,2 та 2,2 км. Максимальна глибина сягає 25 м, а рівень води знаходиться на висоті 139 м над рівнем моря. Берегова лінія озера різноманітна — наприклад, у західній частині спостерігається значне звуження котловини, що призвело до утворення великої бухти поблизу селища Вєрхрово. Подекуди береги круті, а подекуди плавно спускаються до озера, утворюючи невеликі пляжі. Найпоширеніші види риб: сига, сильва, щука, вугор, окунь та лящ. Озеро розташоване на маршруті річки Гвди, яка витікає з нього, а також на так званій Щецинецькій петлі.

Палац
Палац у Чернікові був зведений у 1850 році тодішнім власником Фрідріхом Вільгельмом фон Веделем. Спочатку це була барокова споруда з двома поверхами та підвалом, побудована за прямокутним планом. Фасади були пишно прикрашені. Так само й інтер’єри палацу — з вишукано різьбленою дерев’яною панеллю, керамічними печами та багатим ліпним оздобленням.
Після війни палац виконував багато різних функцій. Спочатку тут проводилися навчання бригадирів, потім у 1953–1979 роках тут діяла Основна школа садівництва, а згодом — сільськогосподарський комбінат. Наразі палац перебуває у приватній власності. Повоєнні роки призвели до значних руйнувань палацу, як його зовнішнього вигляду, так і інтер’єрів. У 1963 році тодішня влада провела в палаці капітальний ремонт. З фасадів було видалено такі оздоблювальні елементи, як карнизи та пілястри. Так само було зруйновано й інтер’єри палацу. Дерев’яну boazerię замінили на ДСП та шпонку, зафарбували керамічні печі, а під час підключення центрального опалення пошкодили стіни та стелі. На щастя, частину інтер’єрів вдалося врятувати.
Наразі палац зовні не виглядає привабливо. Натомість на увагу заслуговують вцілілі інтер’єри — салон у стилі рококо зі штукатурними орнаментами на стінах і стелі, кімната з каміном, дерев’яною стелею та паркетом.
Навколо палацу розкинувся парк.
Палац перебуває у приватній власності. Видно, що в палаці та навколо нього проводяться дрібні ремонти та зміни на краще. Палац доступний для огляду ззовні.

Палац і садиба
Парк було засновано одночасно з будівництвом палацу, яке відбувалося у 1851–1853 роках. Тоді й виник сад у англійському стилі площею близько 22 гектарів із під’їзною алеєю, який існує й донині. З 1972 року в палаці розміщується Спеціальний навчально-виховний центр, у зв’язку з чим огляд палацу та парку обмежений.

Палац родини фон Шредер
Палац у Любіані був зведений у 1900 році родиною фон Шредер. Це будівля в еклектичному стилі, прикрашена ризалітами. Її архітектурна форма відображає нові тенденції в будівництві резиденцій на початку XX століття.
Палац — досить велика споруда: його довжина становить 408 м, ширина — 173 м, а висота — 145 м. Будівля зведена на плані трьох прямокутників, що стикаються між собою. Фасад будівлі орієнтований на південний схід. Це двоповерхова будівля з підвалом, покрита чотирисхилим дахом. У довгих скатах даху корпусу споруди розташовані невеликі мансардні вікна, покриті двосхилими дашками. Фасад прикрашений ризалітами, накритими конструктивно незалежними двосхилими дахами. Уявні ризаліти довгих фасадів висунуті за лицьову поверхню стін приблизно на 70 см. Веранда, розташована на цегляному цоколі, спирається на дерев’яні оздоблені колони, з’єднані ажурними аркадними арками. Вхід на веранду знаходиться з житлового боку. До будівлі ведуть головний вхід та входи у довгих фасадах. Головні двері будівлі — дубові, двостулкові. Віконні прорізи мають форму вертикальних прямокутників, увінчаних арками; у бальному залі — шестистулкові вікна. На особливу увагу заслуговує бальний зал із чудово збереженим інтер’єром.
Палац — доглянута будівля. Це об’єкт, який варто побачити. Навколо палацу розкинувся парк другої половини XIX століття.
У 50-х роках Лубіану включили до складу сільськогосподарського підприємства Державного центру племінного розведення, а в 60-х роках до Лубіани перенесли штаб-квартиру POHZ. У 1994 році підприємство було перетворено на ТОВ «OHZ Любіана», а його власником стала Державна скарбниця; досі в палаці розташована штаб-квартира правління.

Палац Семчино
Палацово-фермерський комплекс у Семчино - це чарівне місце, розташоване між Чаплінеком і Злоченцем, у центрі Західнопоморського воєводства, у Дравському озерному краї. Саме село Семчино (колишнє Гайнріхсдорф і Генріково), розташоване в затоці Генріко на Дравському озері, було засноване в 1292 році. У садибних будівлях розташовані готель і ресторан, а в бароковому палаці, побудованому між 1722 і 1726 роками, знаходяться два музеї (Інтерактивний музей бароко і Музей різних ремесел). Перебуваючи на місці, варто прогулятися селом по "Стежці Генрика в Семчині". Маршрут стежки пролягає через історичний парк з грабовою алеєю, село Семчино та його околиці. Окремі зупинки маршруту позначені табличками. Інформація на окремих табличках описує будівлі та місця із зазначенням їх історичних функцій. На території маєтку також знаходиться Керамічна кузня, де проводяться майстер-класи з розпису по глині.
Гостям готелю пропонується 29 номерів з кондиціонерами в головному корпусі та 5 номерів з міні-кухнею та окремим входом. У ресторані подають страви традиційної польської кухні.
Палац Семчино є чудовою базою для велосипедних прогулянок, під час яких можна дослідити красу Дравського озерного краю. Пагорби, ліси, озера, річки, луки та навколишня фауна заохочують до активної їзди на велосипеді, а постійно вдосконалювана інфраструктура велосипедних доріжок приведе вас до абсолютно нових місць.

Палац Семчино - Інтерактивний музей бароко - Музей різних ремесел
У великому парку площею близько 3,4 га, закладеному ще в 1830-х роках, що складається з дубів, лип, кленів, ялин, каштанів і красивої грабової алеї, знаходиться найбільший і найкрасивіший палац в районі Чаплінек.
Він був побудований між 1722 і 1726 роками в стилі бароко, пізніше розширений і перебудований. Він був побудований у формі підкови, з терасою посередині, середня частина вкрита мансардним дахом, ліве крило має два поверхи, праве крило є невисокою прибудовою. Від колишнього оздоблення збереглося небагато: фрагменти двох камінів, залишки однієї голландської кахельної плити, гіпсова ліпнина в одній з кімнат палацу на першому поверсі. До кінця 18 століття палац належав родині Голець, у 19 столітті - родині фон Арнім, а до 1945 року - родині фон Бредов. Зараз ви можете відвідати це надзвичайне місце і відчути магію Семчина.
У палаці знаходяться два чудові музеї - Інтерактивний музей бароко та Музей різних ремесел
Інтерактивний музей бароко розташований у просторих підвалах палацу. Окремі кімнати організовані відповідно до історичного аналізу, а також відповідно до уяви творців, як могла функціонувати барокова садиба, які окремі кімнати та кабінети могли бути в такому палаці і як виглядало повсякденне життя мешканців.
Це не звичайний музей, тут можна торкатися, досліджувати і ставити запитання.
Величезні горища палацу, з іншого боку, приваблюють дослідників виставкою, присвяченою старовинним ремеслам (наприклад, гончарству, бондарству, кип'ятінню). Через вікна можна помилуватися панорамою околиць і порівняти вигляд з фотографіями кілька десятиліть тому. Прекрасно збережені ферми даху демонструють майстерність архітекторів минулого, яка вражає сучасників. Універсаліум - це не лише виставка, а й жива зустріч з мистецтвом майстерності та першими кроками майбутніх будівельників. Незвичайний простір стимулює уяву і приносить багато задоволення відвідувачам.
У палаці також розміщена виставка порцеляни з колекції місцевої колекціонерки пані Чеслави Хамерської та мистецькі роботи, створені під час майстер-класів під відкритим небом, організованих Асоціацією "Stacja Kultura" з Борне-Суліново.
Інформація та бронювання:

Палацово-парковий комплекс
Палац у стилі рококо був зведений у 1775–1780 роках Крістофом фон Доберіцем, тодішнім власником навколишніх земель. Будівля була спроектована як двоповерхова споруда з частковим підвалом. Фасад оживляє тривісний центральний ризаліт, увінчаний ділянкою карниза та атиком. Фасади оперізує виступний міжповерховий карниз, а другий поверх розділений пілястрами. На північному фасаді розташована вежа, що височіє над крилами будівлі та увінчана шпилястим дахом. На фасаді розміщений бароковий гербовий картуш з пісковику з гербами родин Борків та Доберіц. У бальному залі збереглися рококовий камін XVIII століття.
На початку XIX століття маєток був частково зруйнований під час перебування в ньому наполеонівських військ, які дислокувалися тут під час відступу з-під Москви. У 1806 році, вже після того, як наполеонівська армія покинула Дарсков, тодішній власник Людвіг фон Кнебель-Доебервіц провів капітальний ремонт палацу. У 1840 році його син Рудольф, який успадкував маєток, приступив до розбудови володінь. Класицистичний корпус було доповнено бічним крилом. Під час останньої війни палац не зазнав значних пошкоджень. До його занепаду призвело лише використання його Державним сільськогосподарським господарством та двадцять років відсутності догляду. Лише у 90-х роках він зазнав капітального ремонту та був пристосований для потреб Центру соціальної допомоги.
Ще у XVIII столітті тут було засновано парк. Наразі його площа становить 3 гектари. Збереглися цінний з природоохоронної точки зору старовіковий ліс та мальовнича алея кленів.

Палацово-парковий комплекс у Семчині
Заснований ще у XVII столітті палацовий парк зараз займає площу понад 3 гектари. Він простягається на південь від палацових будівель. Як парк, так і палац спочатку були побудовані в стилі бароко. Зміни в панівних тенденціях призвели до перетворення його характеру на натуралістичний. Окрасою комплексу є грабова алея з оглядовим майданчиком, розташованим на штучно насипаному пагорбі, який називають Квітковою гіркою. У парку висаджено: дуби, липи, клени, ялини, буки, а також високі на 2–3 метри грабові живоплоти. Останні, через занедбаність, набули деревоподібної форми. Мальовничості та чарівності парку додають ставки, з’єднані меліоративним каналом із сусіднім озером Вільчково.
Територія палацу та парку перебуває у приватній власності, але відкрита для відвідувачів. Колишня частина маєтку була переобладнана під ресторанно-готельні потреби.

Пам'ятник Папі Римському Івану Павлу ІІ
Пам'ятник Папі Івану Павлу ІІ нагадує про першу подорож кардинала Кароля Войтили на каное по річці Драва. Коли майбутній єпископ Риму ще працював у Кракові, навколо нього зібралася група молодих людей. Вони активно проводили разом канікули та свята. 18 липня 1955 року на місці, де зараз знаходиться муніципальний пляж у Чаплінеку, розпочався їхній перший сплав по річці Драва. Кардинал Войтила спускався на каное по Драві ще в 1961 і 1967 роках. 50-річчя першої подорожі на каное було вирішено відзначити пам'ятником Почесного громадянина Чаплінека, Папи Івана Павла ІІ. Скульптуру спроектував і виготовив Роберт Собочинський, скульптор з Познані. Пам'ятник було відкрито 3 червня 2005 року.

Пансіонат «Над озером»

Парафіяльна резиденція на вул. Косьцельній
Будівля парафіяльного будинку була зведена у XIX столітті. Це будівля у готичному стилі з червоної цегли. Варто звернути увагу на сонячні хрести, що розміщені на стіні будівлі. З 1993 року будівля виконує функцію парафіяльного будинку. Раніше тут розміщувалися німецька школа, лікарня та медичний центр. Це дуже гарна, доглянута історична споруда, яку варто побачити під час екскурсії по Пелчице.

Парафіяльний будинок при церкві Воскресіння Господнього
Парафіяльний будинок при церкві Воскресіння Господнього розташований у колишній житловій будівлі.
Вона була зведена в першій половині XIX століття. Це типовий класицистичний житловий будинок того періоду. Його відрізняє виняткова симетрія — це видно, наприклад, за розташуванням вікон. Будівля є крайньою ланкою в ряді споруд такого ж типу вздовж вулиці. Будівля повністю зведена з цегли та каменю, повністю оштукатурена. Має два поверхи та підвал. Завершує композицію високий двосхилий дах. На увагу заслуговує обрамлення вхідних дверей, яке, по суті, є єдиною прикрасою будівлі. Самі двері є автентичними і складаються з двох стулків із дощечок.
Стан будівлі оцінюється як добрий, а головною загрозою вважається неправильна модернізація пам’ятки.
Наразі будівля поєднує свою колишню житлову функцію з адміністративною.
Парафіяльний будинок можна оглянути під час екскурсії по історичній готичній церкві, що датується рубежем XIV і XV століть і є основною частиною комплексу.

Парафіяльний костел св. Франциска Ассизького
Парафіяльний костел св. Франциска Ассизького був збудований з польового каменю та цегли наприкінці 15 століття. Південний портал костелу був перебудований у 19 столітті у вигляді круглого арочного порталу в загостреній ніші. Східний фронтон прикрашений блендами та пінаклями. Костел був зруйнований під час Другої світової війни. Його відбудова розпочалася лише у 1982 році і тривала шість років. Церковну територію оточують фрагменти кам'яного муру з готичною брамою 15-16 століття. Інтер'єр костелу прикрашають скульптури та розписи із зображеннями святих.
Освячений 5 жовтня 1986 року, належить до парафії Матері Божої Неустанної Помочі в Сучані.
Розклад богослужінь: неділя. Неділя: 10.30, середа: 16.00: 4 X.

Парафіяльний цвинтар
Міський цвинтар у Білому Борі розташований біля церкви на честь Архангела Михаїла.

Пелчицький центр відпочинку та туризму "Пелчанка"

Питна вода

Питна вода та виставка історичних дорожніх знаків
На кільцевій розв'язці в Морині встановлено невелику експозицію історичних дорожніх знаків. Тут також є водопій.

Пляж і зона для купання на Коморському озері
Досить велика зона для купання і пляж на східному кінці озера Коморські острови. Легкий доступ завдяки розташуванню на самій окружній дорозі.

Пляж в Інсько
Пристань для яхт пропонує місце відпочинку для всіх, хто насолоджується красою озера Інско та самого Інско. До послуг гостей їдальня та прокат водного спорядження.

Пляж та зона відпочинку в Брочині
На пляжі в Брочині є навіси зі столами та лавками, місця для барбекю та вогнища.

Поморська Піщана Гора
Поморська Гора Піску – штучне підвищення висотою до 245 м над рівнем моря, насипане з піску, утворене після видобутку мінерального щебеню. Знаходиться в долині Гвди, між селищем Білий Двір і озером Цешенцино в гміні Білий Бор. Розміри пагорба: висота 65,5 м, довжина близько 600 м, ширина близько 200 м. Гора є оглядовим майданчиком. З вершини відкривається вид на околиці в радіусі кількох десятків кілометрів. Вона також служить трасою для любителів позашляхових мотоциклів і квадроциклів.

Поселення Нарост 37
Населений пункт Нарост 37 розташований на перетині велосипедного маршруту Західне Озер'я - Брвіце, Єленін. Напрямок від мосту в Сєкєрках. Активний велосипедний відпочинок забезпечується завдяки доступу до велосипедного обладнання, сервісу. На озерах Нарост та Єленін є водні атракціони. Розташування надає місцю особливого шарму, а відпочиваючи у нас, наші гості перебувають у центральній точці, звідки все близько. До ваших послуг велосипеди, водне спорядження, верхова їзда, польоти на літаку та мотокрос, нічні велосипедні прогулянки лісовими стежками, цілорічні будиночки та сферичне село. Багаття та велосипедні зустрічі відповідно до вимог клієнтів. Ми надаємо у ваше розпорядження: Великий регіональний цегляно-дерев'яний будинок (макс. 20 осіб). У всіх номерах є санвузли, телевізор, рушники. Міні-кухня, доступна для громадськості. Зрештою, гідромасажна ванна. Наші фірмові страви - органічні продукти з ферми у вигляді хліба з полби та сиру. Їжа та страви смачні та свіжі щодня.

Пошкоджений міст через річку Іну на ділянці Славецин — Носово
Міст придатний для проїзду. У червні 2026 року міст було відновлено у вигляді, що забезпечує проїзд пішоходам та велосипедистам.
Пошкоджений внаслідок пожежі міст на річці Іні, на ділянці Славецин – Носово.
Міст розташований на трасі повітової дороги. Повітові органи приступають до розробки документації на новий об’єкт. У зв’язку з цим перешкоди на маршруті можуть тривати навіть кілька років, доки не буде завершено будівництво нового мосту.
Оновлення: 06.2026 р.

Пошта
Будівля пошти була зведена наприкінці XIX століття. Це двоповерховий кам’яний будинок, побудований у стилі історизму. Він переважно нагадує класицистичні форми, що помітно на фасаді. Імена будівельників та архітекторів будівлі залишаються невідомими. З самого початку будівля виконувала функції житлово-послугової. У 70-х роках споруда зазнала капітального ремонту. Другий поверх будівлі з’єднаний із другим поверхом сусідньої будівлі ратуші.
Будівля має форму лежачого паралелепіпеда, накритого високим двосхилим дахом. Архітектурна композиція будівлі базувалася на осьовому розміщенні віконних і дверних прорізів. На фасаді вікна згруповані у три секції. На другому поверсі фронтонні вікна мають архітектурну оправу у вигляді фланкуючих пілястр, з’єднаних сплощеними фронтонами. Центральні вікна розділяють аналогічні пілястри. Віконні прорізи прикрашені профільованими карнизами та облямівками, що їх з’єднують. Цей архітектурний елемент є типовим для утилітарних будівель того періоду.
Інтер’єри будівлі не зберегли історичних цінностей і були пристосовані до потреб пошти, штаб-квартира якої розміщується в цій будівлі.

Приватне житло "Чотири кути"
Приватне житло «Cztery Kąty» розташоване біля пляжу в селищі Дравно та пропонує гостям сад і безкоштовний Wi-Fi. У околицях апартаментів створені чудові умови для піших прогулянок та велосипедних поїздок, також доступна безкоштовна приватна автостоянка.
Апартаменти складаються з двох спалень, вітальні, повністю обладнаної кухні, включаючи холодильник та чайник, а також ванної кімнати з душем та феном. Рушники та постільна білизна надаються.
Готель «Cztery Kąty» пропонує прокат велосипедів.

Пристань для каякінгу Лішково

Причал та зона відпочинку в Щецинеку
Причал і зона відпочинку на озері Тшесецко з лавками і тренажерним залом під відкритим небом.

Прогулянкова алея в Злоцінці
Поїлка на пішохідній зоні в Злоцінці

Проживання Маленька овечка
Запрошуємо вас до комфортабельно мебльованої квартири в самому центрі Ландшафтного парку Цединя, в безпосередній близькості від природного заповідника Слонечне-Взгура, в Радуні (15 км від Хойни, (60 км від Щецина і (110 км від Берліна). Квартира повністю обладнана і мебльована для 6 осіб. Загальна площа квартири становить 72 м2, 2 спальні, вітальня із супутниковим телебаченням, повністю обладнана кухня (духовка, холодильник, кавоварка, посудомийна машина і мікрохвильова піч), рушники, постільна білизна, туалетні приналежності, дитячі приналежності (сидіння для годування, дитяче ліжечко), огороджена територія, в саду є камін з барбекю, лавки і тераса.
Це ідеальне місце для тих, хто цінує спокій і контакт з природою. Це єдине місце проживання в селі, і будинок є ексклюзивним. Наше житло є ідеальним місцем для любителів активного відпочинку, прямо перед будинком проходить велосипедна доріжка "Зелений Одер" з доступом до велосипедного маршруту Одер-Ниса, маршрут, який становить приблизно 640 км і дозволяє проїхати від гір Жизера до Балтійського моря.
Також можна взяти напрокат 4 велосипеди різних розмірів. У нас є навіс для зберігання велосипедів, що замикається, а також необхідні інструменти та велосипедні аксесуари.
У квартирі є багато інформації, брошур та карт про різні велосипедні маршрути в нашому регіоні.
Ми знаходимося в 6 км від магазину "Biedronka", для втомлених велосипедистів ми можемо допомогти організувати поїздку до магазину.

Протитанковий бар'єр
Складається із залізобетонної плити з гніздами для кріплення сталевих балок. Він простягається через дорогу та паралельну залізничну колію. Він є частиною системи укріплень Поморського муру.

Пташиний рай
«Пташиний рай» у Барлінку — це незвичайна приватна ініціатива місцевого ентузіаста та пенсіонера, пана Веслава, який створив цю безпечну оазу поруч зі своїм будинком. На території цієї унікальної інсталяції розташовано понад 200 ручно виготовлених гніздових будиночків, годівниць та сотні готелів для комах. Головною ідеєю проекту є активний захист природи та забезпечення притулку й їжі диким птахам, щоб кожен крилатий мешканець околиці мав свій власний, безпечний куточок.

Пункт ремонту велосипедів самообслуговування

Пункт ремонту велосипедів самообслуговування
Станція самообслуговування для ремонту велосипедів знаходиться в Культурному центрі в Дравсько-Поморському

Рекреаційна зона в Єлонеку
Є дитячий майданчик і навіс, де можна сховатися від дощу.

Рекреаційна зона в Злоцінці
Невелика рекреаційна зона. Тут є спортивне майданчик, дитячий майданчик, лавки та дві великі альтанки.

Рекреаційна зона в парку в Ліновку
Невелика рекреаційна зона, мальовничо розташована в колишньому парку маєтку. Тут є спортивне майданчик і лавки. Парковими доріжками можна дійти до озера, де знаходиться місток і є доступ до води.

Рекреаційна зона в Радачево
Великий навіс і зелена зона ідеально підходять для автобусної зупинки.

Рекреаційна зона в Ракові
Є дитячий майданчик і навіс, де можна сховатися від дощу.

Рекреаційна зона в селі Завада
Дитячий майданчик, пікнікові столи та навіс.

Рекреаційна зона в Сухановеку
Великий навіс і зелена зона ідеально підходять для автобусної зупинки.

Рекреаційна зона в центрі Носова
Великий навіс і зелена зона ідеально підходять для автобусної зупинки. Поруч також є станція самообслуговування для ремонту велосипедів.

Ринок у Чаплінку
Ринок у Чаплінку зачаровує своєю затишною чарівністю та атмосферою маленького поморського містечка. Оточений старовинними кам’яними будинками, він є серцем міста та місцем зустрічей мешканців і туристів. Прогулюючись ринком, можна відчути виняткову атмосферу історії, яка гармонійно поєднується з красою навколишньої природи Дравського озерного краю. Це місце, де варто зупинитися на хвилинку, сісти в кав’ярні та спокійно насолодитися неповторним колоритом Чаплінка.

Руїни палацу
Палац у Сарнику був зведений у 1898 році. Його засновниками була родина Ведлів, якій на той час належало село. У часи свого розквіту палац був величною представницькою спорудою з елементами ренесансу та бароко. Палац використовувався до50-хроківXX століття, а згодом занепав. Руїни розташовані на території великого парку з історичним деревостаном. На території парку також збереглися залишки садового фонтану. Наразі палац перебуває у приватній власності.

Руїни палацу в Доброполі
Перші згадки про село датуються 1338 роком. У XVI столітті Добополе належало роду фон Сідоу. Родина володіла селом до 1815 року. У 1828 році воно належало роду фон Рютса, а в 1858 році — роду фон Зенфт-Пілсаха. У другій половині XIX століття маєток повернувся до родини фон Зідоу — його перейняв Карл Фрідріх фон Зідоу. Саме за часів родини фон Зідоу в селі було зведено барокову церкву 1766 року, палац 1760–1770 років та просторий ландшафтний парк.
Палац було збудовано в стилі бароко. Будівлю розмістили у східній частині маєтку; зі сходу до споруди прилягав парк, який простягався аж до берегової лінії озера. Будівля призначалася для проживання управителя маєтків, що належали родині фон Сидових зі Столичної. Палац був двоповерховим, збудованим із червоної цегли. Архітектор, який спроектував палац, невідомий. Наразі споруда перебуває у стані прогресуючої руїни. Частково збереглися фасадні стіни будівлі, відсутні віконні та дверні рами. До об’єкта можна підійти ззовні, але вхід до палацу може бути небезпечним. Сьогодні палац належить приватному власнику. Будівля була внесена до списку пам’яток у жовтні 1956 року.
Зі східного боку до палацу прилягає ландшафтний парк, розпланований у формі еліпса, який у XVIII столітті було перетворено на парк в англійському стилі. На території саду можна побачити багатий деревостан, що складається, зокрема, з каштанів, лип та кленів.

Руїни палацу в Росцині
Бароковий палац був збудований у другій половині XVIII століття родиною фон Бредов. Його виникнення пов’язане із заснуванням у 1753 році в Росчині фабрики однотипних глиняних люльок. Для їхнього виробництва використовували глину, що видобувалася поблизу Росчинського озера. У другій половині XIX століття палац було перебудовано. Це двоповерхова будівля, накрита мансардним дахом із фронтоном. Палац прикрашає репрезентативний ризаліт, увінчаний тимпаном, а також трикутні навіси над вікнами першого поверху.
Разом із будівництвом палацу з його південного боку було закладено парк у стилі бароко — впорядкований і регулярний. У XIX столітті йому надали рис ландшафтного парку — свободу, асиметрію, романтизм. У ньому ростуть переважно каштани, дуби, липи, буки та ясени, але можна зустріти поодинокі екземпляри платана, тису та даглезії. Біля палацу росте липа з обхватом 450 см, а у східній частині парку — дуб з обхватом 440 см. Палац і парк були залишені без догляду, що призвело до їхнього занепаду. Комплекс відкритий для відвідувачів, але під час огляду палацу слід бути особливо обережним.

Сільський пляж на озері Вапницьке

Сільський пляж на озері Піле

Сільський туризм "Будиночок лісника"
Садиба сільського туризму "Леснічувка" розташована в селі Пясек - за 12 км від міста Цединя. Ми пропонуємо проживання в кімнатах, а також є можливість кемпінгу. До послуг гостей ліжка з постільною білизною, телевізор, wifi, доступ до обладнаної кухні. Місце для барбекю та багаття. Ви також можете відвідати наш приватний етнографічний музей та найбільшу колекцію ручок у Польщі. Приїжджайте та проведіть ніч у Babka z Piasku!

Самообслуговувальна станція ремонту велосипедів

Святий Мир Білінек
"Ласкаво просимо до нашого затишного котеджу Święty Spokój - ідеального місця для тих, хто хоче відпочити від міської метушні. Наш 4-місний котедж розташований на околиці мальовничого села Бєлінек, що гарантує виняткову тишу і спокій. Квартира комфортно обладнана, щоб задовольнити всі ваші потреби. Розташований недалеко від кордону, він є чудовим вибором для тих, хто шукає легкий доступ до закордонних поїздок. Білінек є ідеальним місцем для любителів риболовлі, завдяки своїй близькості до річки Одер. У літній сезон ви можете збирати ягоди, а восени - гриби в довколишніх лісах. На нашій території ви можете насолоджуватися ранковим співом птахів та товариством лісових тварин. Наше розташування є також чудовим місцем для любителів велосипедних прогулянок, з доступом до долини Одри (Надоджанська, "Зелений Одер"), яка пролягає від Щецина вздовж долини річки Одри до південно-західного кордону воєводства. За попередньою домовленістю можна взяти напрокат велосипеди. У нас є закритий навіс для велосипедів. Відкрийте для себе чарівність долини Одри, познайомтеся з місцевими визначними пам'ятками та закохайтеся у Святий Спокій. Ми з нетерпінням чекаємо на Вас!"

Склад
Склад було збудовано на початку XX століття (близько 1905 року) за проектом Вальтера Гропіуса — архітектора зі світовим ім’ям. Цеєдина споруда , щозбереглася з усього комплексу господарських будівель у Янкові.
Гропіус прибув до Янкова у 1904 році, щоб відвідати свого дядька. З його згоди, після закінчення школи, він розпочав у Янкові свою практику як молодий майстер. Тоді й був зведений весь комплекс будівель: маєток, пральня, кузня, житлові будинки для робітників та зерносховище. До сьогодні свого первісного вигляду зберегло лише зерносховище, решта будівель була перебудована або повністю знесена.
Зерносховище повністю цегляне, частина фасаду оштукатурена. Об’єм будівлі утворюють три переплетені прямокутники. Воно має два поверхи, високий підвал та вежу з 5 поверхами. Покрите дво- та чотирисхилим дахом. На увагу заслуговують дерев’яні укріплення на верхніх поверхах будівлі.
Це була дуже сучасна споруда, оскільки мала ручні ліфти для вертикального транспортування, годинник (наразі від нього залишився лише циферблат) та вирівнювальний резервуар місткістю5 м³.
У зерносховищі зберігали зерно аж до 1960-х років XX століття. Потім, до 1975 року, його використовував державне сільськогосподарське господарство (PGR) для зберігання штучних добрив. З плином часу споруда прийшла в занепад. У 1977 році його було внесено до списку пам’яток архітектури, але це не поліпшило його стану. Лише у 2004 році гміна Дравсько-Поморське перейняла об’єкт та убезпечила будівлю від подальшого руйнування, відремонтувавши дах і зміцнивши стіни.
Згідно з документацією громади, стан будівлі оцінюється на 3-му рівні за 5-бальною шкалою збереження об’єкта. Найсерйознішу загрозу для споруди становлять втрати цегли. З міркувань безпеки входи до зерносховища замуровані. Будівлю можна помилуватися ззовні, заодно відвідавши сусідній садибний парк.

Склад I
Склад був зведений приблизно у 1850 році. У минулому він виконував функцію господарської будівлі. Нижні частини стін з боку річки Ніциці (Нєздобної — так цю річку зазвичай називають мешканці Щецинка) збудовані з польового каменю, а верхня частина будівлі — з цегли, перехрещеної дерев’яними балками. Ці дерев’яні елементи дуже добре помітні. Будівля розташована безпосередньо над річкою, поруч із містком.

Склад II
Він цегляний, з фундаментом із польового каменю та має дуже цікавий архітектурний дизайн. Він виділяється на тлі міської забудови. Склад походить із XIX століття, після Другої світової війни належав міській владі, з самого початку призначався для зберігання продовольства, переважно зерна. Наразі зерносховище перебуває у приватній власності, у ньому ведеться господарська діяльність. У 1998 році воно пройшло капітальний ремонт, що запобігло його руйнуванню.

Скульптура Хоща

Славоград
Гродзисько Славоград — це етнографічний заповідник, який досі вирує життям. На його території можна не лише побачити старовинні споруди, а й по-справжньому перенестися в часи раннього середньовіччя. Це місце пропонує відвідувачам можливість ознайомитися, зокрема, з архітектурою, костюмами, ремеслами та релігією. На території етнографічного заповідника облаштовано загони для тварин та сади, де вирощують лікарські трави. Середньовічні воїни запрошують відвідувачів взяти участь у різноманітних іграх, таких як метання сокири та спису, стрільба з лука, перетягування каната, бої на мечах. Жінки, у свою чергу, проводять кулінарні майстер-класи, на яких можна, наприклад, спекти власні коржі. Крім того, у Славогроді організовуються майстер-класи, заходи та історичні проекти, у яких можуть взяти участь усі бажаючі.

Соснівка
Sosnówka - це невеликий, але дуже атмосферний гостьовий будинок, що пропонує номери. Кожен номер обладнаний ванною кімнатою та міні-кухнею з чайником і холодильником. Також є дві квартири, що складаються з вітальні, двох окремих спалень та ванної кімнати. Пансіонат Sosnówka розташований серед соснового лісу, в тихому куточку Борне Суліново. Поруч є магазини, бари, аптеки, банк, пошта та банкомат. Озеро знаходиться приблизно 900 m. До послуг гостей огороджена автостоянка.
Саме Борне Суліново - село з цікавою історією, розташоване в лісі на великому озері Піле. Свіже повітря, ідеальний спокій і прекрасні краєвиди. Відмінні умови для рибалок, грибників. Всі, хто любить піші прогулянки, будуть задоволені. Велосипедистів порадує велика кількість велосипедних маршрутів і стежок. На колишньому військовому аеродромі можна політати на параплані. На колишньому військовому полігоні можна покататися на танку або бронетранспортері. Ентузіасти позашляховиків, квадроциклів і всюдиходів знайдуть відмінні позашляхові траси.
У гостьовому будинку є власний прокат каное. Для наших гостей ми організовуємо рафтинг за пільговими цінами.

Спостережна вежа
Оглядова вежа розташована на навчальній стежці "Студницькі ласи" на території Дравського лісництва. Вежа була відремонтована у 2014 році, оскільки її технічний стан загрожував безпеці. Після ремонту поруч з оновленою спорудою встановили нові інформаційні щити, а також обрізали дерева, які заважали огляду лагун і птахів, що там оселилися. Поруч з вежею облаштовані туристичні об'єкти, є парковка для автомобілів, а також покращені під'їзні шляхи. Висота вежі становить 7 м.

Станція Білий Бор
Залізничний вокзал Білий Бор - відправлення, прибуття, інформація

Станція Вєвецько
PKP Вєвецько — відправлення, прибуття, інформація

Станція Годків
Залізничний вокзал Годків - відправлення, прибуття, інформація

Станція Доліце

Станція Злоцієць
Залізничний вокзал Злоцієць - відправлення, прибуття, інформація

Станція Клепіч
З моменту створення велодоріжки станція «Клепіч» приймає велосипедистів, які можуть тут відпочити та залишити після себе слід. Творцем цього місця є пані Йоланта Курпєль та її родина.
Це прекрасне місце створено від щирого серця. Пані Йоланта разом із родиною власноруч облаштувала місце для відпочинку, використовуючи власні сили та кошти. Тут панує барвиста атмосфера завдяки численним квітам та прикрасам. Дерева кидають тінь, у якій втомлені подорожжю велосипедисти можуть присісти й відпочити. Тут встановлені столи. Є балон із газом, чайник, вода та шафка, у якій можна знайти чай, каву та цукор.

Станція Любово
PKP Łubowo - відправлення, прибуття, інформація

Станція Мішковіце
Залізничний вокзал Мєшковіце — відправлення, прибуття, інформація

Станція Огниця
Залізничний вокзал Огниця - відправлення, прибуття, інформація

Станція Реч Поморський
Залізничний вокзал Реч Поморський - відправлення, прибуття, інформація

Станція Руново-Поморське
PKP Руново-Поморське — відправлення, прибуття, інформація

Станція самообслуговування для ремонту велосипедів
Станція розташована на набережній на Дравському озері.

Станція самообслуговування для ремонту велосипедів
Станція розташована перед школою в Сучані.

Станція Хойна
Залізничний вокзал Чойна — відправлення, прибуття, інформація

Станція Хоцивель
Залізничний вокзал Чоцивель - відправлення, прибуття, інформація

Станція Хошчно
Залізничний вокзал Хошчно - відправлення, прибуття, інформація

Станція Чаплінок
Залізничний вокзал Чаплінок - відправлення, прибуття, інформація

Станція Щецінек
Залізничний вокзал Szczecinek - відправлення, прибуття, інформація

Старе місто
Щецинек належить до числа міст, у яких вся територія Старого міста внесена до реєстру пам’яток архітектури. На його території можна помилуватися, зокрема, церковною вежею Святого Миколая — спорудою XVI століття, єдиною залишкою пізньоготицького костелу Святого Миколая, знесеного у 1909 році. З 1958 року будівля належить Регіональному музею. У музеї зібрано колекції: археологічні (у тому числі кам’яну статую слов’янського божества, кераміку, прикраси, знаряддя праці), ювелірні вироби та регіональні (живопис, скульптура тощо, пов’язані з містом та регіоном), мисливські (понад 130 предметів, пов’язаних із мисливством: вогнепальна та холодна зброя, мисливське спорядження, аксесуари та елементи оздоблення мисливських салонів). Найцінніші експонати цієї категорії походять із XVIII століття. У Регіональному музеї в Щецинку наразі представлено шість постійних експозицій. Перша з них — «З історії міста та регіону» — живопис, скульптура, ковальські та ювелірні вироби тощо, пов’язані з історією міста від середньовіччя до сьогодення. У Залі шляхти експонуються предмети матеріальної культури, пов’язані з поморською шляхтою: родом Гольців із Семчина, Герцбергів із Лотиня, Подевілів із Кранга. У музеї також можна оглянути: старовинні срібні вироби (понад сто предметів, виготовлених у XVIII — на початку XX століття в європейських ювелірних майстернях), мисливський салон, Щецинецький гарнізон та європейські ювелірні майстерні XVIII–XX століть.
У Старому місті Щецинеця, поруч із пізньоготичною вежею вже неіснуючого костелу, другою сакральною пам’яткою є костел Різдва Пресвятої Діви Марії (на вулиці 3 Травня). Це неоготичний костел (виконаний у стилі північнонімецької готики), який було збудовано у 1905–1908 роках. Його величний і потужний об’єм вирізняється легкістю, досягнутою завдяки використанню високих вікон, а також гостроаркових орнаментів на фронтонах трансепту. Корпус храму, з’єднаний зовні високими контрфорсами, з східного боку завершується шестикутним пресвітерієм, обрамленим з боків низькими прибудовами, а з західного боку розташована струнка церковна вежа висотою 78 м. Храм має частину оздоблення, перенесеного зі старого костелу святого Миколая, зокрема вапняне епітафій Дороти А. Вестреглен 1621 року, дружини старости Щецинецького Петра Сомніца, а також на галереях — шість латунних люстр-павуків першої половини XVII століття. Головний вівтар храму має шафоподібну конструкцію. Церковні органи, розташовані на хорах, оснащені 1670 трубами.
Ще однією історичною пам’яткою, яку можна побачити, прогулюючись Старим містом у Щецинку, є південне крило Замку Поморських князів (вул. Адама Міцкевича, 2А). Воно датується першою половиною XIV століття і було зведене на місці колишнього слов’янського городища. Спочатку замок розташовувався на острові озера Тршесьцко, але після зниження рівня води опинився на півострові. Біля підніжжя замку розташований історичний Міський парк, заснований у 1875–1903 роках. Наприкінці XVIII століття в будівлях замку було відкрито мануфактуру з виробництва поясів, а з початку XIX століття тут розміщувалися лікарня та притулок. Після війни замок займали військові, згодом він слугував екскурсійним будинком. У квітні 1996 року його продали, а зараз замок переобладнано під офісний центр, і стороннім особам практично неможливо потрапити на внутрішній двір. Замок (як резиденція Конференц-центру «ЗАМОК») набув нових функцій, відтепер тут можна організувати конференцію на 150 осіб, поїсти в атмосферному ресторані, переночувати в кімнаті Білої Дами й, можливо, зустріти (доброго) замкового духа, а також повеселитися в підвальному пабі чи оглянути виставку сучасного мистецтва в галереї.
На території Старого міста у Щецинку можна також помилуватися парафіяльною православною церквою Святої Трійці (вул. Школьна, 6), яка раніше була синагогою і була збудована у 1824 році. Вона вціліла під час війни завдяки периферійному розташуванню та непомітному зовнішньому вигляду, а в 1952 році була пристосована до потреб православної літургії. Нині це цегляна будівля, покрита черепицею, розташована боком до вулиці. Фасад позбавлений оздоблення, вікна напівкруглі, вхід збоку. Усередині знаходиться сучасний іконостас.
До найважливіших пам’яток Старого міста у Щецинку належить ратуша, що розташована на площі Свободи. Перша будівля щецинської ратуші була зведена в центральній частині міста. Її найдавніше зображення було нанесено у 1612 році на знамениту карту Любінуса.  Пізніший вигляд ратуші, авторства професора Карла Тюмпла — німецького знавця історії Щецинка — датується 1792 роком. Згодом будівлю розширили, додавши приміщення для міської варти, пожежної станції та міських ваг. Технічний стан будівлі наприкінці XVIII століття, з огляду на значні витрати на ремонт, вплинув на рішення тодішньої міської влади звести нову будівлю; для цього були залучені кошти, отримані від продажу міського маєтку в Годзімерзі. Нову ратушу зведено у 1852 році на північній стороні ринку за проектом будівельного інспектора Блаурока з Білогорда. Її зведено на прямокутному плані в еклектичному стилі з переважанням неороманських елементів. Будівля, зведена на масивних кам’яних фундаментах, має два поверхи та підвали. У приземному поверсі з західного боку спочатку розташовувалися дві кімнати для купців із входом із сучасної вулиці 1-го Травня, а також приміщення для міської варти. Будівля має великі характерні вікна. Дах ратуші — чотирискатний, покритий червоною черепицею. Наразі тут розташована міська адміністрація. Біля головного фасаду знаходиться ризаліт, що переходить у вежу. На ній розташована чотирикутна вежа з датою будівництва ратуші. Фронтонні стіни будівлі та вежі мають бланковану атику, що спирається на аркадний карниз. У кутах ратуші розташовані багатокутні башточки з ліхтариками. У 1936 році до нероманської споруди було добудовано крило, у якому на першому поверсі розмістилася зала, оздоблена казковими вітражами.
Праворуч від коридору розташовувалася міська каса та кімната, що використовувалася як приміщення для зберігання судових документів. З фасадної сторони знаходилася кімната для хворих з кабінетом і кухнею, яка також слугувала житлом для прислуги. На першому поверсі з західного боку розташовувалася зала правління з великим бронзовим бюстом короля Фрідріха Вільгельма. Поруч розташовувалися кабінет мера та поліцейське управління. Там також знаходилося невелике житло мера, у вежі на III та IV поверхах — тюремні камери, а вище — приміщення годинникового механізму, виготовленого ремісником з Хойниць — Гіллі. На фасаді вежі було розміщено кам’яний герб міста, витесаний Аронсфельдом із Бялогарда. Зі старої ратуші перенесли годинникові дзвони, засновані міщанами у 1801 році та відлиті шчецинецькими дзвонарями: Мейером і Шумахером. У 1853 році у дворі ратуші було збудовано стайні та пожежну станцію. У 30-х роках XX століття будівлю ратуші було розширено з північного боку модерністським крилом за проєктом щецинецького архітектора Вальтера Лічкова. У цій частині на першому поверсі розмістили зал засідань. У вікна встановили вітражі за проектом берлінського художника Карла Буха, що зображують ходу представників різних професій; їх фінансували шчецинецькі ремісничі гільдії та власник місцевого пивоварного заводу Г. Рімер. Вітражі у західних вікнах із жанровими сценами, пов’язаними з націоналістичною ідеологією, виконав Макс Людер із Піли. Нещодавно фасади ратуші було відреставровано методом піскоструминної обробки, завдяки чому будівля відновила свій колишній блиск.
На початку XX століття було знесено два одноповерхові (з двоповерховими фронтонами) будинки, що стояли за ратушею. У них розміщувалися крамнички. Їхнім власником було місто, а доходи від оренди поповнювали міську скарбницю. Поруч із ратушею та пам’ятником імператору Вільгельму I, що стояв на її осі, знаходилася так звана метеорологічна колона. Колона квадратного перерізу мала висоту близько 4 метрів. Вона увінчувалася дашком із трикутними виступом. Прямо під нею у заскленій вітрині розміщувався циферблат годинника, а під ним — інші прилади. Колона існувала ще у 20-х роках XX століття.
У 2013 році до будівлі ратуші було приєднано дві відреставровані історичні кам’яниці, а також встановлено навіс над внутрішнім двориком, вміло поєднавши сучасність поліуретанової конструкції з історичним об’ємом будівлі.
Прогулюючись Старим містом Щецинеца, ви неодмінно помітите будівлю колишньої гімназії. Будівля зведена в еклектичному стилі у 1879–1880 роках. Будівля розташована в центрі міста, на північний захід від колишньої міської площі (Площа Свободи), у північній частині вулиці Шкільної, 1. Другою спорудою колишньої гімназії княгині Ядвіги є Будинок директорів, тобто неоготична будівля, зведена у 1872–1873 роках. Він розташований у Щецинку на вулиці Петра Скарги, на розі вулиці Княгині Єлизавети — у центрі міста. Наразі це двоповерхова будівля з червоної цегли, з мансардою та високими ступінчастими фронтонами з пінаклами та блендами. На кутах видно контрфорси. Спочатку будівля використовувалася для навчальних цілей та читання (бібліотека, кабінети та лабораторії). На другому поверсі облаштували квартиру для директорів, звідки й походить назва всієї споруди. Поруч збудували другу будівлю з приміщенням для прибиральника. У 1913 р. гімназія переїхала до нової будівлі в міському парку. Відтоді «Будинок директорів» слугував також іншим вчителям та ученицям школи як інтернат. Після Другої світової війни у будівлі Червона армія утримувала німецьких полонених. Згодом тут функціонувала Кооперативна гімназія. З 1978 року в будівлі працює дитячий садок.
До числа пам’яток цієї міської місцевості належить також зерносховище (пл. генерала Юзефа Совінського, 4). Сучасне зерносховище було збудовано приблизно 1850 року. Нижні частини стін, що виходять на вулицю Нездобну, зведені з польового каменю, а верхні, за винятком фронтонних стін, — це фахверкові з цегляним заповненням. Перебуваючи в цьому місці, варто також звернути увагу на другий зерносховище (вул. Юнацька), будівлю колишньої повітової адміністрації (вул. 3 Травня, 2) та костел Святого Духа. Храм було збудовано у 1923 році в неороманському стилі за проектом інженера К. Куна завдяки зусиллям католиків, яких називали «Польською Церквою». 20 грудня 1923 року храм освятив кардинал Адольф Бертрам із Вроцлава. До 1945 року це був єдиний католицький костел у місті. З 1945 по 1973 рік костел був ректорським, а з 1973 року знову став парафіяльним. У 2002 році храм було перебудовано за проектом Йоанни Сапехи-Копіцької та її чоловіка. Поруч із храмом розташований монастир редемптористів. Храм розташований на вулиці Клашторна, 23. У церкві також відбуваються греко-католицькі богослужіння, які відправляє парох Валецької парафії.
Міський парк у Щецинку розташований уздовж озера Тршесьцеко. Його найважливіша частина була закладена в 1875–1903 роках на території, яку раніше затоплювали води озера. Найстаріша частина парку розташована поблизу Замку Поморських князів. Парк простягається вздовж усього міста. У ньому росте близько 2 тис. дерев віком понад 100 років. До найцінніших екземплярів належать 150-річні дуби шипульні. Окрім поширених порід, тут також ростуть численні екзотичні дерева: японський груйцник, ялина колюча, сосна веймутська, даглезія, туя, ялиця кавказька, кипарис, канадська ялина. Під впливом чарівності парку німецький композитор Ріхард Штраус написав оперу «Дафна» (1934 р.).
Говорячи про природу, варто зазначити, що ще на початку 80-х років XX століття площа Свободи буквально тонула у трояндах. Не враховуючи парк, це було найквітучіше місце у Щецинку. Сьогоднішня територія площі Свободи — колишньої Ринкової площі — обмежується її історичними межами, але ще 20 років тому вона простягалася аж до вулиці Нездобної. У той час центральне місце займало кільцеве перехрестя. У кутку між ратушею та молочним баром «Поранок» втиснулася невелика автостоянка. Решта вільної території, окрім тротуарів, була відведена під зелені насадження, основним завданням яких було досить ефективне маскування промислового оточення з боку вулиці Замкової. За високим живоплотом ховалася громадська вбиральня, а за нею — території Заводу місцевої промисловості з високою цегляною фабричною димарем. Східний край площі (що чудово видно на листівці 70-х років) займали зелені насадження з трояндовими клумбами, стоянка таксі та неодмінна зелена телефонна будка. У 1992 році на цьому місці було введено в експлуатацію величезний житловий будинок, який з’явився саме в історичних межах забудови колишнього Ринку. До 1945 року до складу східного фасаду входили три двоповерхові кам’яні будинки. Кожен із них мав плоский дах і дуже багате оздоблення фасаду. Цей кутовий будинок, що виходив на сучасну вулицю 9 Травня, був відомий тим, що саме в його стінах під час подорожі з Крольвеца в ніч з 19 на 20 грудня 1809 року ночували король Фрідріх Вільгельм III та королева Луїза. Як свідчить легенда, саме тут королева загубила свій обручку. Середній будинок славився тим, що на його першому поверсі розташовувалася найстаріша в місті аптека. Її називали «Стара аптека». У 1945 році весь цей квартал будівель був спалений.

Старе місто
Історія Хощна сягає XIII століття. У 1284 році місто отримало привілей про заснування. Наприкінці XIII століття площа міста становила 24 га. Воно було розплановане за паралельним принципом і мало форму півкола. Місто поділялося на чотири квартали з ринковою площею в центрі. У XIV та XV століттях місто переживало економічний та політичний розквіт. Тоді забудову міста становили: чотирикутний ринок, мережа чотирьох головних і поперечних вулиць, а також система укріплень. На ринку розташовувалися парафіяльна церква з кладовищем, ратуша, торговий дім, крамниці та м’ясні лавки. Оборонну систему міста утворювали кам’яно-цегляні стіни, 36 сторожових веж, 5 оборонних башт та 3 брами: Висока, Млинська та Кам’яна.
Під час Тридцятирічної війни (1618–1648) місто зазнало значних руйнувань. З колишньої забудови залишилися лише міські укріплення. Під час відбудови міста після війни забудову розріджували, а головні вулиці вимостили бруківкою. Наприкінці XVIII століття з’явилися вуличні насоси. До XIX століття міська забудова розташовувалася в межах мурів та передмість перед міськими воротами. У 20–30-х роках XX століття з’явилася забудова вулиць, прокладених на південь від старого міста.
Коли в лютому 1945 року Хощно було захоплено радянськими військами, було зруйновано 1345 будівель — понад 80 % забудови. Найбільше постраждало Старе місто. Крутопотужна відбудова міста тривала до 60-х років. З довоєнної архітектури збереглося лише кілька об’єктів, серед яких — парафіяльна церква, барбакан, половина водонапірної вежі, вокзал, залишки міських мурів. У 1984 році Хощно відсвяткувало 700-річчя заснування міста. Територія старого міста внесена до реєстру пам’яток.

Старий тир

Стежками Західних Озер, етап XII. Ділянка на стадії будівництва Мар'яново-Інсько
Етап XII будівництва велосипедного маршруту «Західні Озерні Краї». Ділянки в гмінах Маріаново, Добжани, Іньско та розмітка в гміні Добра (Щетінська). Проект буде співфінансовано за рахунок європейських фондів.
Інвестиційний проект має бути завершений у другій половині 2026 року, восени.
Загальна довжина інвестиційних ділянок становить майже 22,4 км, а ділянок, що підлягають розмітці, – близько 6 км. Дві інвестиційні ділянки: Маріаново – Мосіна та Мосіна – Іньско, а розмітка буде виконана в Іньско та на ділянці Добра – Державний кордон.
Залізнична ділянка Маріаново – Мосіна є частиною недіючої вузькоколійної залізничної лінії Старгард – Стара Домброва – Трубкі – Кози Поморські, яка у 2002 році була внесена до реєстру пам’яток, тому в рамках цього проєкту буде створено низку елементів, що нагадують про історію цієї лінії. Колійне полотно, на якому буде прокладено велосипедну доріжку, сьогодні частково демонтовано, а частково засипано землею та заросло.
Після демонтажу рейок планується їхня експозиція на окремих ділянках проєктованої велосипедної доріжки, що вказуватиме на історичний маршрут залізниці разом з її історичною метровою колією. Експозицію передбачено на п’яти 8-метрових ділянках. У районі трьох колишніх залізничних зупинок на цій трасі будуть створені місця з інформаційними табличками про пам'ятку.
У рамках інвестиції також планується реконструкція мосту через річку Должницю. Згідно з проектом, тут з’явиться новий велосипедний місток шириною 3,5 м. Новий проліт у сталевій конструкції буде спиратися на існуючі бетонні опори. Цікавим фактом може бути також те, що елементи демонтованої залізничної лінії будуть збережені та перевезені до місця, яке вказало Товариство Старгардської приміської залізниці. У майбутньому їх планується вбудувати на ділянці Старгард – Малкоцин.
Нова ділянка велосипедної доріжки матиме бітумне покриття шириною 2,5 м.
Будівельні роботи, згідно з підписаним договором, коштуватимуть понад 22 млн злотих брутто. Виконавцем є консорціум компаній: TERLAN з Познані та STANLED зі Старгарда.
Виконавець має 400 днів на виконання всіх робіт.

Тандем Щецин
З поєднання любові до Щецина та пристрасті до велосипедів народився Tandem Szczecin. Огляд Щецина може стати ще більш унікальним досвідом, якщо поєднати його з поїздкою на тандемі.Ті, хто вже знає Щецин, можуть відкрити його заново з перспективи першої поїздки на велосипеді для двох. А може, ви хочете написати власний сценарій своєї подорожі? Запрошуємо!
У нашій пропозиції є класичні та керовані ззаду тандеми.
Класичні тандеми доступні в класичній версії з приводом або з електричним підсиленням.
Тандем з керуванням ззаду, оснащений електричним приводом, — це велосипед, створений для батьків з дітьми. Передня частина велосипеда дозволяє дитині зростом від 100 до 140 см зайняти зручне положення за кермом.

Територія Старого міста
У Місліборзі до наших днів збереглося історичне планування Старого міста, що датується XIII століттям. Його походження сягає VI століття до нашої ери. Тоді над сучасним Мислиборським озером, на пагорбі «Винниця Тумська» (Лиса Гора), було зведено городище лужицької культури. Біля його підніжжя виникло рибальське поселення. На цьому ж місці на рубежі VIII і IX століть нашої ери існував слов’янський городище Жолдин (Солтин, Солдін або Слодзин), яке проіснувало до XII століття. Подією, яка визначила сучасний вигляд міста, стало надання міських прав у період між 1262 і 1270 роками. Тоді було розплановано характерну овальну сітку вулиць, яка чудово простежується й донині, з головною вулицею (нині — Героїв Варшави) та центрально розташованим ринком. На ринку, який нині носить ім’я Івана Павла II, було зведено будівлю міської влади — ратушу, що збереглася до наших днів. Невдовзі після отримання привілею на заснування місто було оточене стіною з воротами та вежами. Міщани, які збагачувалися завдяки ярмаркам, що проводилися в місті, будували пишні будинки, які, на жаль, не збереглися до наших часів. У період найвищого розквіту Місліборж був місцем проведення станових з’їздів, судів, а також мав власні міри, ваги та право карбування монет. У 1433 році розвиток міста зупинився внаслідок його захоплення та спалення гуситами. Наступне руйнування здійснив у 1473 році західнопоморський князь Богуслав X. У XVI столітті Мислиборз спустошували величезні пожежі, а в XVII і XVIII століттях — Тридцятирічна та Семирічна війни. Хоча місто щоразу піднімалося з колін, енергія витрачалася на відбудову, а не на розвиток. Тому Місліборж не відіграв провідної ролі в історії регіону. Певне поліпшення статусу міста принесло лише відкриття залізничних сполучень із Кострином, Старгардом-Щецинським, Барлінком та Горжовом-Великопольським. На жаль, внаслідок подій Другої світової війни Місліборж зазнав руйнувань майже на 40 %. Увесь комплекс Старого міста було внесено до реєстру пам’яток архітектури.

Трояндовий куточок
На території колишнього маєтку у Вевецьку мешканці села облаштували невелику зелену зону, яку охороняє фігура останнього власника маєтку. Тут також є навіс і лавки.

Туристичний інформаційний центр у Барлінеку
Туристичний інформаційний центр надає інформацію про туристичну та культурну пропозицію гміни та міста Барлінек, Мисліборського повіту та околиць. Тут можна придбати карти, путівники та книги, пов'язані з регіоном, а також отримати допомогу в контакті з пілотами та туристичними гідами.
Інформація надається польською та англійською мовами.

Туристичний інформаційний центр у Морині
Туристичний інформаційний центр у Морині – це місце, де ви отримаєте всю необхідну інформацію про визначні пам'ятки міста та околиць.
Тут ви знайдете:
-актуальні карти та туристичні листівки
-місцеві сувеніри (магніти, листівки, гаджети тощо)
-місцеві продукти та вироби народних промислів
-велосипеди напрокат
-інформацію про маршрути, події та цікаві місця в регіоні
У пропозиції також:
-короткі прогулянки з гідом по Мориню
-пропозиція двох велосипедних екскурсій по Мориню та околицях
CIT в Морині наразі керується Соціальним кооперативом «Творити разом», який працює над просуванням місцевого туризму, підтримкою соціальних ініціатив та побудовою партнерства в регіоні.
Запрошуємо вас відкрити для себе Моринь разом з нами!
Години роботи:
-літній сезон (травень-вересень)
- поза сезоном (жовтень-квітень)
з четверга по понеділок (5 днів на тиждень) 9:00-17:00

Туристичний інформаційний центр у Щецинеку
Туристичний інформаційний центр у Щецинеку сертифікований Польською системою туристичної інформації у категорії "три зірки". Він запрошує всіх приїжджих туристів та мешканців міста познайомитися з унікальною пропозицією Щецінека та регіону. Співробітники Центру завжди раді запропонувати допомогу і добру пораду у плануванні відпустки вашої мрії. Тут ви знайдете завжди актуальну інформацію про те, що відбувається в місті та регіоні, зможете забронювати різноманітні туристичні атракції. Туристичний інформаційний центр у Щецинеку продає сувеніри, гаджети, листівки, карти, книги тощо. У Центрі можна безкоштовно отримати рекламні та інформаційні матеріали з усього Щецинського повіту та багатьох населених пунктів Західнопоморського регіону. Щецинський туристичний інформаційний центр працює польською та англійською мовами.

Туристично-інформаційний центр у Тшцінсько-Здруй

Укриття для гармати
Укриття для протитанкової гармати — цей бункер призначався для приховування протитанкової гармати калібру 37 міліметрів, яку в разі потреби обслуга вивозила на польову позицію поруч із укриттям. Укриття складається з двох приміщень: одне — для гармати, а друге — для її обслуги.  У цьому випадку було обрано місце, з якого можна вести вогонь як на передполе, так і вздовж головної дороги та бічної дороги до Дрежна. Укриття цього типу розташовувалися на передполі, і, оскільки вони були менш вразливі до прямого обстрілу, їх часто будували на нижчих висотах. За 50 м нижче від цієї споруди розташоване бойове укриття для двох кулеметів. По дорозі ми проїжджаємо повз добре збережений фрагмент протитанкового рову. Об’єкт розташований на маркованому маршруті «Західно-Поморські укріплення — «Забуті укріплення»».

Утруднення в проїзді. Будівництво естакади дороги S10 на ділянці Сухань - Реч
Маршрут перетинає територію будівництва. Можливі місцеві об'їзди та ускладнення руху.
Планований термін завершення робіт – 24 травня 2028 року.
Дата додавання: 9.03.2026

Ферма Юхово
На території сертифікованої Деметрою екологічної ферми "Хутір Юхово", привабливо розташованої на березі озера Юхово серед полів і лугів, ми пропонуємо проживання для велосипедистів. У розпорядженні наших гостей є гостьові кімнати та котедж "Юховська" - цілорічний дерев'яний будиночок.
Вибираючи проживання в Юховській Хаті, ви можете розраховувати на більшу свободу, оскільки будинок знаходиться на околиці, далеко від головної дороги. З кожного вікна відкривається прекрасний вид на озеро, ліс і луки. Єдині голоси, які ви почуєте - це мукання корів або сусідів. Зупинившись у "Юховській хаті", ви зможете насолодитися незалежністю та свободою, яку пропонує повністю обладнана кухня, їдальня та кімната для гостей. У затишних номерах та у загальній зоні панує тепла та домашня атмосфера.
Кімнати для гостей розраховані на 40 місць, це кімнати для 2, 4 та 6 осіб з двоярусними ліжками та ванними кімнатами. До послуг гостей зона відпочинку з дерев'яним ігровим майданчиком для дітей та ферма, де можна відвідати овець, кіз, свиней, гусей та курей.
Ферма в Юхові - це ідеальне місце для відпочинку на природі. У нас ви можете насолодитися красою сільської місцевості, відпочити та розслабитися в будь-яку пору року. Можливості для активного дозвілля незліченні, від катання на каное та піших прогулянок до риболовлі в довколишніх озерах, збирання грибів чи каштанів. У нас також є кемпінг. Взимку це хороша база для любителів бігових лиж і можливість полювання на моржів.
На фермі є магазин з нашими органічними продуктами та кухня, де подають смачні страви.

Фонтан із статуєю «Гусярки»
Цю скульптуру подарували місту в 1912 році двоє мешканців Барлінка, які заробили в Німеччині значний статок, а її автором є мюнхенський художник Кнут Акерман (або Кнут Акберг, як вказують інші джерела). Мальовничий фонтан — улюблене місце зустрічей мешканців. «Гусярка» стала символом Барлінка, а постать дівчини пов’язана з місцевою легендою про пастушку, яку несправедливо засудили до смерті за нібито чаклунство. Її врятували гуси, які прилетіли безпосередньо перед стратою і підняли дівчину на своїх крилах.

Фонтан на Ринку
Фонтан розташований посередині площі Івана Павла II. Він має круглу форму, а в центрі розташовано тринадцять струменів, з яких вода б’є до центру. У центрі фонтану розташовані гармонійно поєднані між собою різьблені овальні фігури.

Форест Лодж
Хочете відпочити від метушливого ритму повсякденного життя в оточенні красивої природи та мальовничих пейзажів? Мрієте про лінивий сімейний відпочинок, вихідні з друзями або активний відпочинок біля води? Приїжджайте на прекрасне озеро Сєчино, розташоване в самому серці Дравецького ландшафтного парку. Ми пропонуємо в оренду комфортабельні котеджі для відпочинку на озері Сєчино, розташовані всього в 300 м від берега озера. Повністю обладнані котеджі можуть вмістити до 6 осіб, дозволяється розміщення з домашніми тваринами. Ласкаво просимо.

Хантер.

Хощанська земля

Хощеська Алея зірок
Алея зірок польського велоспорту була відкрита в червні 2002 року. Ідею започаткували у 2000 році Збігнєв Стружинський та Ян Шимкевич, а рішення про її втілення ухвалив Ян Кіела, тодішній мер Хощна. Пам’ятник було відкрито з нагоди XXVIII загальнопольського велосипедного критеріуму, присвяченого пам’яті редактора Зигмунта Вайса. На ньому збереглися відбитки долонь багатьох відомих і визнаних велосипедистів, серед яких: Януш Кєржковський, Ришард Шурковський, Станіслав Шозда, Януша Ковальського, Маріана Вєцьковського, Станіслава Кролака, Леха Піасецького, Чеслава Ланга та Зенона Яскули, а також символічна дошка з зображенням розбитої долоні вже покійного Йоахіма Галупчока. Над усім цим красується дошка, присвячена покровителю велосипедного меморіалу, редактору Зигмунту Вайсу.
Алея Зірок Велоспорту має дуже цікаву форму, оскільки... вона не є алеєю. Вона побудована як своєрідна стіна пам’яті. Це висока стіна, на якій розміщено меморіальну дошку та відбитки долонь. З одного боку верхню частину увінчує герб Хощна. Решта майже 30 порожніх місць чекають на заповнення видатними велосипедними долонями.
Автором проекту алеї є пан Даріуш Ланцький з Хощна, а автором портрета Зигмунта Вайса — хощненський скульптор пан Зигмунт Сітко.
Алея з’явилася тому, що в Хощні з 70-х років проводилися велосипедні гонки, і, оскільки вони ставали дедалі популярнішими, на них дедалі частіше приїжджали видатні велосипедисти.

Цілорічні котеджі Над Камінням
Шукаєте ідеальне місце для відпочинку з велосипедом? Цілорічні котеджі Nad Kamieniem, розташовані в самому серці мальовничого Дравського озерного краю, є ідеальним вибором для любителів двох коліс! Оточені озерами, лісами та численними велосипедними маршрутами, вони пропонують комфортний відпочинок в гармонії з природою. Після дня, сповненого велосипедних пригод, ви можете відпочити в затишних котеджах з доступом до зрубів з джакузі, насолоджуючись спокоєм і красою околиць.
Над Камінням - це місце, створене для активного відпочинку! Його відмінне розташування дозволяє досліджувати чарівні велосипедні маршрути, що ведуть, серед іншого, до Полчина-Здруя, Злочєнєца, Валча і навіть до приморського міста Колобжег.
Відкрийте для себе чарівність Дравського озерного краю, помилуйтеся захоплюючими краєвидами, повними озер і лісів, та переживіть незабутню велосипедну пригоду.
Цілорічні котеджі Над Камінням - ваша ідеальна велосипедна подорож починається тут!

Центр конференцій та дозвілля
Конференц-центр та центр дозвілля розташований у селищі Крайнік Гурни, в оточенні мальовничої зелені. Він гарантує тишу та спокій і є ідеальним місцем для відпочинку та релаксації. Ми пропонуємо 3 двомісні номери, 2 тримісні номери та 1 чотиримісний номер. Всі номери мають окремі ванні кімнати та обладнані холодильником і чайником з усім необхідним для приготування чаю та кави. У кожному номері є можливість додаткового ліжка.
Додаткові послуги "Місця, дружнього до велосипедистів":
- сушка мокрого одягу та спорядження,
- безкоштовна автостоянка для велосипедистів, доступна для тривалого перебування (понад 24 години),
- мапи, туристичні путівники місцевості, інформаційні матеріали.
- безпечне та безкоштовне зберігання велосипедів та багажу під час вашого перебування,
- безкоштовне надання інструментів для базового ремонту велосипедів,
- наявність на видному місці в закладі розміщення актуальної інформації про найближчі сервісні пункти та веломагазини.
Зручності на об'єкті:
- безкоштовний Wi-Fi,
- холодильник та усе необхідне для приготування чаю та кави у всіх номерах,
- прокат велосипедів,
- камін,
- шезлонги,
- дитячий куточок.
Посилання для бронювання через сайт бронювання:
Веб-сайт:

Цибулевий палац
Палац «Цибулевий» отримав свою назву завдяки характерним башточкам, увінчаним цибулеподібними шпилями. Вілла була зведена у 1908 році на пагорбі, з якого відкривався мальовничий краєвид на Барлінецьке озеро. У збережених документах палац фігурує під назвою «Вілла Дуельфер». Це одноповерхова споруда з утилітарним горищем. Її збудували за прямокутним планом, який порушують прибудовані з боків ганки-балкони. Увагу привертають уже згадані круглі башточки, увінчані цибулеподібними шпилями, покриті зеленою бляхою. Далі виділяється центрально розташована, прикрашена пілястрами мансарда, яка водночас слугує входом на балкон, що виступає перед фронтоном. Довоєнна історія палацу невідома. Після війни спочатку тут розміщувалася школа, пізніше — амбулаторія, штаб скаутського загону та квартири. Кілька років тому будівлю відреставрували. Наразі вона перебуває у приватній власності, тому доступ до інтер’єру вілли обмежений. Об’єкт доступний для огляду ззовні та дуже добре видно з боку вулиці Стрелецької.

Яз із бункером
Гребля, призначена для підвищення рівня річки Пілава та посилення її оборонних властивостей як перешкоди для людей і транспортних засобів на ділянці протяжністю понад 2 км (від місця витоку річки з озера Длуге). Спеціальна стаціонарна гідротехнічна споруда, пов’язана з пасивним укриттям, спроектована індивідуально. Зведена на плані видовженого, нерегулярного прямокутника. Залізобетонна конструкція зі сталевими елементами для регулювання потоку води. Неподалік для її прикриття було зведено бойове укриття з одним кулеметом. Усередині укриття: комунікаційний коридор, два приміщення з механізмами регулювання скидання води.