AEG у Гумбольдтгайні (1894–1941)
Двигуни, машини та електричне обладнання — асортимент продукції, що випускався на новому підприємстві AEG близько 1900 року, був надзвичайно широким. Хоча вони були зведені з інтервалом усього в кілька років, помітна явна естетична відмінність між фабрикою обладнання AEG та архітектурою в стилі «Нової речовості» будівель, спроектованих всесвітньо відомим промисловим дизайнером та архітектором Петером Берренсом. Особливо вражає монументальний цех складання великих машин. У 1984 році заводи було закрито, а численні будівлі — знесено. Ті, що збереглися, взято під охорону як історичні пам’ятки, і сьогодні вони утворюють Технологічний парк «Гумбольдтхайн», у якому розміщуються факультети технічного університету, торгові підприємства та медіакомпанії. Історичний головний вхід розташований за рогом, на вулиці Брунненштрассе, 107а. Так звані «Beamtentor» (Ворота чиновників), спроектовані Францем Швехтеном, прикрашені зубчастим колесом як символом промисловості.

E-Werk на трансформаторній підстанції «Бухгельдерхоф» (1928)
Друга електростанція в Берліні (1885) постійно розбудовувалася і швидко заповнила обмежений простір тісного двору, на якому її було зведено. Нова технологія трифазного струму дозволила виробляти електроенергію на околицях міста та передавати її до центру майже без втрат. У зв’язку з цим виникла необхідність будівництва трансформаторних підстанцій, які знижували високу напругу та розподіляли енергію до місцевої мережі. У 1928 році електростанцію перетворили на трансформаторну підстанцію, яка постачала електроенергію на Потсдамську площу та в інші райони міста. Після падіння Берлінського муру найстаріший енергетичний об’єкт Німеччини отримав нове життя як E-Werk — одне з місць зародження світового техно-руху. Наразі він функціонує як майданчик для проведення заходів під назвою ewerk.

KulturBrauerei, колишня пивоварня Schultheiss (1878)
Пивоварня, стайня, ресторан — такі написи й досі можна побачити на будівлях, які Франц Швехтен почав зводити у 1878 році для однієї з найбільших пивоварень Європи. Майстерні для людей з інвалідністю, дитячі дошкільні заклади та лазні свідчать про прогресивний соціальний підхід цього успішного власника. Пивоварня була націоналізована після створення Німецької Демократичної Республіки і функціонувала до 1968 року. Сьогодні KulturBrauerei — це місце, де можна поїсти, випити та потанцювати. Там також розташовані кінотеатр, прокат велосипедів та музей, присвячений повсякденному життю в НДР.

Історична гавань Берліна
Протягом століть водні шляхи були найважливішими транспортними магістралями, що вели до Берліна та з Берліна. Традиційні парові буксири, старовинні баржі та ностальгічні пасажирські судна, пришвартовані в історичному порту біля шлюзу Мюлендамм, нагадують про це багате минуле. Саме тут розташоване історичне серце Берліна, яке в середньовіччі було невеликим островом на Шпреві. Перша згадка про місто датується 1244 роком, а порт вперше згадується в документі 1298 року. З самого початку він був тісно пов’язаний із розвитком Берліна і дав початок приказці: «Баржі збудували Берлін». Близько 1900 року парові буксири та баржі доставляли з Бранденбургу до Берліна величезні обсяги цегли, необхідної для зведення нових житлових будинків. З Лужиць та Сілезії до динамічно розвиваючої мегаполісу доставляли вугілля. Наразі портом опікуються близько 100 волонтерів з товариства Berlin-Brandenburg Schifffahrtsgesellschaft e.V., яке займається збереженням та популяризацією історії внутрішнього судноплавства. Члени товариства займаються консервацією історичних суден та організовують численні заходи. Завдяки підтримці Фонду «Лотто» наразі триває модернізація експозиції та інформаційних таблиць. У планах також — повторне відкриття ресторану на судні та будівництво тераси вздовж шлюзу, що забезпечить більше місця для відпочинку відвідувачів Фішерінзель.
Порада: У трюмі баржі «Renate Angelika» розташована виставка, присвячена історії судноплавства. Початок і закінчення сезону знаменують рейси на історичних пароплавах, які доставляють пасажирів до Кепеніка і назад.

Берлінський музей комунікації (1898)
Музей комунікацій було засновано у 1872 році як перший у світі музей пошти. Історична будівля відкрилася для відвідувачів у 1898 році. Від обертових дзвінків і димових сигналів до алфавіту Морзе та смартфонів — музей представляє захоплюючу історію розвитку засобів комунікації. Воно також демонструє, як електрика революціонізувала спілкування на відстані. Одним із найцінніших експонатів є перший у світі телефон, сконструйований Філіпом Рейсом. Музей має також інтерактивний характер — відвідувачі можуть самостійно скористатися пневматичною поштою, оптичним телеграфом та друкарською машинкою. В атріумі на вас чекають також доброзичливі роботи.

Бровар Гротер'яна (1897) Вілла Гротер'яна (1907)
Пивні сорти на основі солоду, запатентовані Крістофом Гротер'яном, були головною принадою невеликої пивоварні, яка відкрилася на вулиці Мілаштрассе, 4, у 1897 році. Щоб збільшити продажі пива, було облаштовано типову берлінську банкетну залу з кегельбаном та пивним садом, здатним вмістити 1 500 гостей. Поруч, на вулиці Мілаштрассе, 1, пивовар у 1907 році збудував пишно оздоблену віллу, яка слугувала його приватною резиденцією та штаб-квартирою компанії. У 1914 році Гротерян об’єднав свою пивоварню з пивоварнею пшеничного пива «Гебхардт» і переніс виробництво до району Веддінг. Згодом виробничі цехи зайняла фабрика з виробництва шоколаду та цукру. Банкетний зал спочатку розміщував кінотеатр «Mila-Lichtspiele», а згодом — аж до 1990 року — слугував репетиційною сценою театру «Фольксбюне» на площі Рози Люксембург. Наразі в колишній будівлі банкетного залу розташований меблевий магазин, а у віллі працює ресторан.

Бровар Пфефферберг (1844)
Цю пивоварню побудував на порожніх полях одразу за міськими воротами баварський пивовар Йозеф Пфеффер — піонер промислового пивоваріння, який привіз до Берліна рецептуру пива типу лагер, що бродить за методом нижнього бродіння. Пивний сад, що діяв при пивоварні, користувався великою популярністю аж до початку Першої світової війни. У 1919 році пивоварню перейняла компанія «Шультейс», а виробництво пива було припинено в 1921 році. У наступні роки у виробничих приміщеннях розміщувалися шоколадна фабрика, оптова пекарня, а після Другої світової війни — видавництво «Neues Deutschland». Після 1990 року організація Pfefferwerk Verein zur Förderung von Stadtkultur, що займається ревіталізацією міських просторів, розробила концепцію створення на цьому місці соціально-культурного центру. Ідея виявилася успішною. Наразі колишня пивоварня є жвавим центром мистецтва та культури, що також пропонує різноманітні місця для проживання та багату розважальну програму. Тут також працює нова ресторанна пивоварня, де знову подають пиво, зварене на місці. Архітектура колишнього пивного саду й досі зберігає атмосферу колись ідилічного оточення.
Порада: Фонд Stiftung Pfefferwerk організовує екскурсії за запитом. Контакт: info@stpw.org .
Поруч також розташовані дві інші колишні пивоварні:
Пивоварня «Кенігсштадт» (1850) — Saarbrücker Straße 24 — gidak.de
Пивоварня «Бетцов» (1876) — Prenzlauer Allee 242 — boetzowberlin.de/en

Газометр на Фіхтештрассе (1884)
З 1884 року тут зберігали міський газ, який використовувався для живлення берлінських вуличних ліхтарів. Збережений донині цегляний газометр є останнім із чотирьох таких споруд, які колись розташовувалися на цьому місці. Впровадження електричного вуличного освітлення у 1937 році призвело до того, що газометр перестав бути потрібним. Наприкінці 1940 року його перебудували на протиповітряний притулок. Колишня цегляна споруда виконувала лише функцію зовнішнього захисного покриття для масивних стін притулку. Під час повітряних нальотів тут знаходили притулок жінки, які працювали на потреби військової промисловості, разом зі своїми дітьми. Після закінчення Другої світової війни газометр слугував тимчасовим притулком для біженців, які проїжджали через Берлін (аж до 50-х років XX століття). Пізніше тут розміщувався будинок для людей похилого віку та притулок для бездомних. Після блокади Західного Берліна (1948–1949) його також використовували як склад так званого «резерву Сенату». Наприкінці холодної війни об’єкт знову отримав нове призначення — на його даху з’явилися розкішні апартаменти.
Порада: Організація «Berliner Unterwelten» під час екскурсій по так званому «Фіхте-Бункеру» розповідає про багату історію цього незвичайного місця.

Двори біля Зюдстерн (1908)
«Höfe am Südstern» — це приклад комплексу внутрішніх двориків з ексклюзивними торговими приміщеннями, що з обох боків оточені елегантними житловими будинками, які виходять на вулицю. Величний будинок на вулиці Хазенгайде має передній дворик. Кожен поверх займає шестикімнатна квартира з кімнатою для прислуги та окремим входом для персоналу. Житловий будинок на вулиці «Кьортештрассе» значно скромніший. Між ними розташовані чотири внутрішні двори, призначені для комерційної діяльності, що підходять для різних видів бізнесу. Цей комплекс є останнім етапом розвитку архітектурного стилю «Кройцберг-Мікс». Він характеризується задніми будівлями з великими вікнами та внутрішніми дворами, до яких є під’їзд з обох вулиць. Наразі комерційні площі на внутрішніх двориках є престижним місцем розташування для компаній різних галузей. Стара вілла у другому внутрішньому дворику, що колись належала родині промисловців, зараз використовується рекламним агентством.

Електростанція Берлін-Мітте (1964) Kraftwerk Berlin (2010)
Після зведення Берлінського муру столиця Німецької Демократичної Республіки потребувала власного джерела енергії. У відповідь на ці потреби у 1964 році було запущено електростанцію «Берлін-Мітте». Електростанція припинила свою діяльність у 1997 році, коли було введено в експлуатацію нову теплоелектростанцію «Берлін-Мітте». У 2006 році до південної частини колишньої електростанції переїхав легендарний техно-клуб «Tresor». З 2010 року компанія «Kraftwerk Berlin» використовує 100-метровий турбінний зал для організації виставок та різноманітних заходів. Новий енергетичний об’єкт — це сучасна газопарова теплоелектростанція, що працює в режимі когенерації. Вона одночасно виробляє електроенергію та тепло для міських мереж. Завдяки своєму історичному розташуванню електростанція знаходиться в безпосередній близькості від житлової забудови.

Естакада наземної залізниці на Шенгаузер-Аллеє
Важко уявити собі метро, що проходить по естакаді. Щоб уникнути технічних труднощів, пов’язаних із будівництвом тунелю під Шпревою та навколишньою забудовою на початку XX століття, влада Берліна вирішила обрати дешевше рішення — наземну залізницю. Елегантна конструкція, спроектована архітектором берлінського метро Альфредом Гренандером, отримала прізвисько «міська парасолька», оскільки захищала перехожих від дощу та сонця. Під час будівництва проект викликав численні протести: власники нерухомості побоювалися вібрацій, що загрожували будівлям, торговці — падіння оборотів, мешканці — шуму, а майбутні пасажири були здивовані високою вартістю квитків. Сьогодні естакада перебуває під охороною як історична пам’ятка.

Місце народження Сіменса (1847) Штаб-квартира компанії «Сіменс» (1901)
Для Стіва Джобса та Apple це був гараж. Для Siemens — невеличка майстерня у задньому дворику. Саме тут, у затінку вокзалу Анхальтер-Банхоф, «Siemens & Halske — Завод з виробництва телеграфів» розпочав свій шлях до перетворення на світовий промисловий концерн, яким ми його знаємо сьогодні. Компанія розмістила тут свою штаб-квартиру в 1901 році; зараз тут розташована редакція газети Tagesspiegel.
Коли штаб-квартиру перенесли до новоствореного району Сіменсштадт у Шпандау, підприємство все одно хотіло зберегти присутність в історичній локації, поблизу урядового району. Тому в 1915 році тут звели репрезентативну будівлю (нині готель Mövenpick).

Німецький музей техніки (1983)
Інноваційна технологія в поєднанні з елегантною формою — одне завжди надихало інше. Парові машини прикрашали як античні храми, локомотиви перетворювалися на обтічні дива, а автомобілі ставали іконами стилю. Кожен з цих винаходів мав своє практичне призначення, але щоб люди по-справжньому полюбили їх, вони також мали добре виглядати. У Technikmuseum можна побачити безліч чудових прикладів того, як функція і форма взаємодоповнюють одна одну.

Підстанція Гумбольдт (1927)
Ганс Гайнріх Мюллер очолив будівельний відділ компанії «Bewag» у 1924 році. Він проектував електростанції по всьому Берліну, форма яких нагадувала замкову архітектуру. Адже його захоплював Мальборкський замок — найбільша цегляна готична споруда в Європі, розташована в сучасному польському місті Мальборк. Естетичні натхнення, які Мюллер черпав із Мальборкського замку, а також спосіб, у який він використовував і переосмислював його характерні архітектурні деталі, можна помітити в багатьох його проєктах. Однак ніде вони не є настільки виразними, як саме тут. Наразі будівля є штаб-квартирою компанії GetYourGuide.

Руїни портика вокзалу «Анхальтер Банхоф»
Анхальтер-Бахоф — колишній залізничний вокзал у Берліні, Німеччина, розташований приблизно за 600 м на південний схід від Потсдамської площі. Колись одна з найважливіших залізничних станцій Берліна, вона була серйозно пошкоджена під час Другої світової війни і остаточно закрита для руху в 1952 році, коли належна НДР Deutsche Reichsbahn перенаправила весь залізничний рух між Берліном і населеними пунктами в НДР, оминаючи територію Західного Берліна. Назва станції збереглася в існуючій донині станції S-Bahn з такою ж назвою, відкритій у жовтні 1939 року як частина північно-південного сполучення S-Bahn.”

Трансформаторна підстанція Scharnhorst (1927)
Ця трансформаторна станція вирізняється унікальним елементом — заскленим оглядовим майданчиком на висоті 25 метрів, з якого здійснювався контроль за міським вуличним освітленням. Аж до 40-х років XX століття працівник звідти визначав, коли саме слід вмикати та вимикати ліхтарі. Ганс Гайнріх Мюллер, головний архітектор берлінської енергетичної компанії Bewag, створив сучасний архітектурний стиль, який підносив електрику майже до рівня святині. Його «собори електрики» символізували величезне значення трансформаторних станцій для стрімкого містобудівного та промислового розвитку Берліна. Наразі трансформаторна станція «Шарнхорст» відома як Vattenfall Building — за назвою енергетичної компанії, яка займає цю будівлю. У ній розміщуються центральна адміністрація та відділ обслуговування клієнтів.

Тунель AEG (1897)
Перший тунель метро в Німеччині. Тунель довжиною 295 метрів з’єднував завод з виробництва обладнання AEG із заводами AEG Humboldthain. Електричні потяги перевозили між цими двома об’єктами як матеріали, так і працівників. Звичайно, споруда мала практичне застосування, але також слугувала доказом того, що в Берліні можна побудувати систему метро за зразком лондонської. Під час Першої світової війни тунель використовували для виробництва боєприпасів. Під час Другої світової війни він виконував функцію протиповітряного укриття для працівників компанії.
Порада: Тунель можна оглянути виключно в рамках екскурсій, організованих асоціацією Berliner Unterwelten. Екскурсоводи розповідають захоплюючу історію заводів AEG та їхнього підземного сполучення. Більше інформації: berliner-unterwelten.de/en.

Фабрика побутової техніки AEG (1890)
Засноване Емілем Ратенау підприємство Allgemeine Elektricitäts-Gesellschaft (AEG) стало світовим лідером у галузі електротехніки. Про цю історію донині нагадують вражаючі заводські будівлі компанії. З 1890 року тут виробляли інноваційне обладнання та електричні компоненти. Фасад з боку вулиці Акерштрассе, спроектований Францем Швехтеном (головним архітектором імператора Вільгельма II), вирізняється характерними для історизму рослинними орнаментами та мотивом східного сонця, що символізує великі надії, пов’язані з електроенергією. Фабрика швидко виявилася замалою, щоб задовольнити потреби підприємства, що розвивалося. Тому в 1894 році компанія AEG придбала частину сусіднього скотного ринку. Нині в колишньому заводі з виробництва обладнання AEG розміщується Інститут харчових технологій Берлінського технічного університету.