DVOR — обертовий радіомаяк (кінець 50-х років)
Невидимий маяк для літаків
Обертовий радіомаяк передає основний сигнал, який рівномірно поширюється в усіх напрямках. Одночасно він надсилає сигнал, що обертається навколо станції. Порівнюючи обидва сигнали, пілоти можуть безпечно та точно визначити напрямок підльоту до посадки.

THF TOWER з терасою на даху (2023)
Місце з вражаючим краєвидом
Колишня вежа управління повітряним рухом з 2023 року відкрита для відвідувачів під назвою THF Tower. Об’єкт було відреставровано відповідно до вимог охорони пам’яток архітектури та повністю пристосовано до потреб людей з обмеженою мобільністю. Абревіатура THF була кодом аеропорту Темпельхоф.
Виставка, що розміщена всередині, розповідає про бурхливу історію аеропорту. На даховій терасі проводяться різноманітні заходи, концерти та заняття з йоги.

Ангари з критим передполем (1936)
Амбітна конструкція даху та загадкові написи на бетоні
Поєднання монументальності та сучасності є характерною рисою архітектури аеропорту. Усі фасади, що виходять на місто, облицьовані природним каменем, тоді як зі сторони аеропорту чітко видно сучасну сталеву арочну конструкцію будівлі.
Центральна частина комплексу та ангари по обидва її боки захищені дахом з вильотом 40 метрів, позбавленим опор. Це було піонерським інженерним досягненням свого часу. На даху планувалося облаштувати трибуни для 80 000 глядачів, які мали спостерігати за авіашоу нацистських повітряних сил. Однак сходові клітки у багатьох із 13 веж будівлі так і не були добудовані.
Наразі в ангарах № 1–3 розташовані місця проживання для біженців. У решті ангарів та на злітно-посадковій смузі аеропорту проводяться різноманітні заходи, зокрема велосипедний фестиваль VELOBerlin.
На бетонній злітно-посадковій смузі аеропорту можна побачити численні позначки, що перебувають під охороною як об’єкти культурної спадщини. Вони походять з різних періодів функціонування аеропорту і слугували, зокрема, для регулювання руху літаків, вертольотів, наземних транспортних засобів та пішоходів.

Вид на радіолокаційну вежу армії США (1982)
Моніторинг повітряного простору
Ажурна конструкція радіолокаційної вежі, зведеної в 1982 році, створює навмисний контраст із монументальною архітектурою аеропорту. Адольф Беренс спроектував цю вежу на замовлення армії Сполучених Штатів.
Верхівка вежі, наче чаша, спирається на чотири стовпи. Під час сильних вітрів стовпи прогинаються й коливаються, проте верхівка вежі разом із кільцевою платформою та куполом залишається абсолютно нерухомою. У куполі розміщено надзвичайно чутливий радіолокаційний прилад.
У період холодної війни повітряні сили Сполучених Штатів контролювали звідси повітряний простір країн так званого «східного блоку». З 1993 року радіолокаційна система використовується німецькими повітряними силами для моніторингу повітряного простору Німеччини.
Завдяки своїй унікальній конструкції радар зберігає повну працездатність і надійність функціонування донині.

Залізничний та автомобільний тунель (1936)
Зв’язок із міським транспортом | Примусова праця
Тунель був побудований у 1936 році як перший етап інвестиційного проекту. Залізничні колії, прокладені нижче рівня землі, з’єднують Колумбіадамм із станцією Германштрассе. Цим маршрутом транспортували матеріали, що використовувалися для будівництва аеропорту.
З 1944 року підземні тунелі разом з ангарами були пристосовані для виробництва озброєння. У вкрай важких умовах примусові робітники, серед іншого, збирали пікіруючі літаки Ju 87 «Штука». Вони були розміщені в кількох баракових таборах, створених навколо аеропорту.

КЗ «Колумбія» (1935–1936) та пам’ятник (2024)
Єдиний концентраційний табір СС у Берліні та пам’ять про місце нацистського терору
З 1933 року Таємна державна поліція (Гестапо) використовувала військову в’язницю, розташовану в прусському казармовому комплексі на Колумбіадамм, як в’язницю. Сюди ув’язнювали політичних опонентів. У 1935 році СС включило цей об’єкт до системи концентраційних таборів.
До моменту його закриття у 156 камерах утримувалося близько 8 000 в’язнів, часто лише протягом кількох днів, у нелюдських умовах. Тут відбувалися тортури та вбивства.
У 1936 році Міністерство авіації Рейху наказало ліквідувати табір, щоб звільнити місце для будівництва нового аеропорту. В’язнів перевезли до концентраційного табору Заксенхаузен.
З 2024 року меморіальний напис більше не видно, і він позначає місце пам’яті про колишній концентраційний табір. Він доповнює пам’ятник, розташований на протилежному боці, відкритий у 1994 році, який символізує тюремну будівлю.

Метеорологічна станція (1939–1984) та Будинок громадян (2017)
Від авіаційної метеорологічної служби до центру громадянської активності
І донині детальні знання про погодні умови мають ключове значення для безпеки польотів. Після 1945 року Військово-повітряні сили США розширили будівлю, зведену в 1939 році, перетворивши її на авіаційну метеорологічну станцію.
З 2017 року об’єкт відкрито для громадської та громадянської діяльності. Асоціація Haus 104 Tempelhofer Feld координує ініціативи та проекти, що реалізуються тут на благо суспільства.

Навчальний літак пожежної служби (1988)
Підготовка до надзвичайних ситуацій
Берлінська авіакомпанія Tempelhof Airways у 1985–1991 роках експлуатувала літаки Nord 262 французького виробника Nord Aviation. Один із цих короткомагістральних регіональних літаків у 1987 році здійснив аварійну посадку.
Пошкодження не були серйозними, проте літак продовжував створювати технічні проблеми і в 1988 році був виведений з експлуатації. З того часу літак використовувався пожежною службою як навчальний об’єкт для відпрацювання швидкої евакуації пасажирів у надзвичайних ситуаціях.

Освітлення підходу до посадки (1962)
Вказівки щодо безпечної посадки
Термін «навігаційні вогні» походить з морського судноплавства, де входи до портів позначалися за допомогою маяків та світлових сигналів. Аеропорт Темпельхоф мав електричну систему освітлення ще з часів повітряного мосту в 1948–1949 роках.
У 1962 році її замінили на більш сучасну установку. Відтоді система вказувала пілотам шлях до злітно-посадкової смуги ще задовго до досягнення меж аеропорту.

Південна злітно-посадкова смуга (після 1945 року)
Злітно-посадкові смуги для «родзинок» та цивільної авіації
У 30-х роках XX століття трав’яні покриття вважалися ідеальними місцями для зльотів і посадок літаків. Гвинтокрили пересувалися з ангарів на широку дорогу, що огинала аеродром, а потім прямували до однієї з трьох первинних напівкруглих бетонних стоянок.
Там запускали й прогрівали двигуни, після чого літаки набирали швидкість проти вітру по трав’янистому полю й злітали. Лише після захоплення аеропорту збройними силами Сполучених Штатів було збудовано ущільнені злітно-посадкові смуги.
Саме ними згодом користувалися як літаки, що брали участь у повітряному мості до Берліна, так звані «родзинки» (Rosinenbomber), так і регулярні рейси цивільної авіації.

Пам'ятник «Повітряному мосту» в Берліні (Luftbrückendenkmal)
Від ворогів до друзів
Важко знайти історичну подію, яка б так тісно пов’язувалася з аеропортом Темпельхоф, як «Повітряний міст до Берліна» 1948–1949 років. У червні 1948 року радянські війська заблокували наземні під’їзні шляхи до Західного Берліна. З ініціативи американської армії майже відразу ж розпочалося постачання міста повітряним шляхом.
Транспортні літаки приземлялися майже кожні дві хвилини, доставляючи продукти харчування, ліки та паливо. Американські літаки, пілоти яких також скидали солодощі для дітей, увійшли в історію під назвою «розинобоєць» (Rosinenbomber).
Цей пам’ятник, який також називають «Граблями голоду» (Hungerharke), вшановує пам’ять жертв повітряного мосту. Його три характерні ребра символізують три повітряні коридори, що з’єднували Західний Берлін із Західною Німеччиною.

Повітряно-балонний зал (1965)
Політ на службі науки
У 1965–1993 роках Інститут метеорології Вільного університету Берліна та Німецька метеорологічна служба готували тут метеорологічні аеростати. Вони слугували носіями невеликих вимірювальних приладів, які на різних висотах реєстрували температуру повітря, вологість, атмосферний тиск, а також швидкість і напрямок вітру.
Саме тут було встановлено світовий рекорд висоти польоту метеорологічного аеростата — близько 52 км. Це стало значним досягненням у дослідженні стратосфери.

Почесний дворик зі скульптурою голови орла (1936)
Автопортрет нацистського режиму
Почесний двір оточений адміністративними будівлями, які створюють монументальну оправу для представницького вестибюля. У нацистський період на даху будівлі стояла шестиметрова скульптура орла, що сидів на земній кулі й спирався на величезну свастику.
Після закінчення Другої світової війни американська окупаційна влада спочатку видалила лише свастику. Лише в 1962 році американські солдати демонтували всю скульптуру, яку згодом переплавили на металобрухт.
Від первісного пам’ятника збереглася лише голова орла. З 1985 року вона виставлена на площі перед будівлею.

Поштовий та товарний двір № 2 (1936)
Окремі функціональні рівні
Два симетрично розташовані вантажні двори знаходяться на третьому підземному рівні, тобто в найнижчій точці аеропорту. Саме тут найкраще можна побачити, як будівля вписалася в природний рельєф місцевості. Тільки з цього місця видно всі 11 поверхів споруди.
Розподіл потоків пасажирів, багажу, вантажів та пошти на окремі комунікаційні рівні був у свій час новаторським рішенням і визначив напрямок розвитку архітектури аеропортів у всьому світі.

Старий «Аеропорт Берлін» (1923)
Європейський авіаційний вузол
Аеропорт, відкритий у 1923 році на полі Темпельхоф (Tempelhofer Feld), швидко став аеропортом із найбільшим пасажиропотоком у Європі. Термінал на Колумбіадамм кілька разів розширювали, щоб відповідати зростаючому значенню аеропорту.
На початку 30-х років XX століття розпочалося планування нового терміналу, розташованого далі на захід, біля Темпельхофер-Дамм. У 1939–1945 роках старий корпус аеропорту, що вже знаходився посередині злітно-посадкової смуги нового аеропорту, використовувався переважно у військових цілях.
Під час війни споруда зазнала серйозних пошкоджень, а після її закінчення була знесена.

Центр для відвідувачів CHECK-IN (2020)
Інформаційний центр аеропорту Темпельхоф
У центрі для відвідувачів розташована виставка, присвячена історії аеропорту, і саме звідси стартують екскурсії з гідом по будівлі. Тут також проводяться інформаційні вечори та конференції за участю відомих експертів.

Центральний аеропорт (Zentralflughafen, 1951–1962) та термінал загальної авіації GAT (1994–2008)
Нарешті — цивільний авіаційний рух
Після завершення «повітряного мосту» у 1949 році цивільний авіаційний рух почав поступово повертатися на аеропорт Темпельхоф. Американська окупаційна влада передала частину аеропорту Сенату Берліна. Офіційно цивільна авіація розпочала свою діяльність у 1951 році й обслуговувалася виключно авіакомпаніями країн-союзників: Pan American, Air France та British European Airways.
Військово-повітряні сили США ще не надали доступ до монументального головного терміналу, тому в західному крилі будівлі було облаштовано тимчасовий Центральний аеропорт Берліна, що включав зони вильотів та прильотів. Цей тимчасовий вхід було позначено написом «Central Airport».
Головний зал було введено в експлуатацію у 1962 році. Напис тоді перенесли над головний вхід у Почесний двір, де він знаходиться й донині.
У 1994 році було введено в експлуатацію GAT (General Aviation Terminal) — термінал, призначений для пасажирів, які користуються приватними реактивними літаками та літаками загального призначення.