Cmentarz poewangelicki

Dawny dworzec kolejowy

Dom ryglowy przy ul. Rybackiej 5

Galeria JEDNA/DRUGA 13 MUZ w Szczecinie

Głaz upamiętniający ofiary I wojny światowej

Heimatstube Glashütte

Jezioro Bartoszewo (Bartoszewskie)

Jezioro Myśliborskie Małe

Jezioro Myśliborskie Wielkie

Jezioro Rusałka

Kapliczka Królowej Puszczy Wkrzańskiej w Trzebieży

Kościół pw. Podwyższenia Krzyża Świętego w Trzebieży

Kościół Filialny (rzymskokatolicki) Najświętszej Marii Panny w Niekłończycy

Kościół parafialny pw. Matki Boskiej Szkaplerznej

Kościół parafialny pw. Matki Bożej Królowej Świata w Dobrej

Kościół parafialny pw. Wniebowzięcia NMP

Kościół Rzymskokatolicki pw. św. św. Apostołów Piotra i Pawła w Policach-Jasienicy
Kościół parafialny św. św. Apostołów Piotra i Pawła w Policach-Jasienicy jest obiektem, który bardzo rzuca się w oczy, nie tylko ze względów architektonicznych, ale także za sprawą miejsca, w którym jest usytuowany. Wzniesiony wysoko ponad ulicą, przy której stoi, osadzony w głębi, jest obiektem „królującym” nad miejscowością. Jego początki, jako drewnianej świątyni, sięgają końca wieku XIII. Po pożodze, która naruszyła obiekt w wieku XIV kościół odbudowano już z kamienia, mimo to z biegiem lat, w końcu wieku XVII popadł on w ruinę. Został odremontowany i jednocześnie powiększony w roku 1725, nawołując swoją formą do stylu gotyckiego. To między innymi w trakcie tej przebudowy dostawiona została od zachodniej strony wieża. Niestety, w drugiej połowie XIX wieku świątynię znów nawiedził pożar. Po tych wydarzeniach
musiała powstać nowa wieża, zlokalizowana nad nawą, zakończona kulą, na której usadowiony jest krzyż. W tym okresie dobudowane zostało od strony wschodniej prezbiterium, w którym to do tej pory zachował się obraz z 1858 r.: "Chrystus w rozmowie z Marią i Martą" (olej na płótnie). Kościół został poświęcony jako katolicki 29 czerwca 1947 roku i tego też dnia, każdego roku odbywa się tutaj odpust parafialny. Policko-jasienicka świątynia wpisana została do Rejestru zabytków nieruchomych w województwie zachodniopomorskim (nr rej.:
A-500 z 5.07.1958). Aktualnie proboszczem parafii jest ks. Waldemar Szczurowski.Parafii podlega kościół filialny w Tatyni. Podjazd na płaskim terenie.

Krużganek Mariacki

Museum of local history Rieth

Open Gallery Monika Krupowicz w Szczecinie

Parafia Polskokatolicka pw. św. Apostołów Piotra i Pawła

Park przy przystani

Pałac

Pałac pod Głowami

Pomnik "Ptaki"

Pomnik Czynu Polaków

Pomnik Gryfa

Pomnik ofiar faszyzmu 1939-1945 Ziemi Polickiej

Pomnik Ofiar Grudnia 1970 r.

Pomnik Papieża Jana Pawła II

Pomnik poświęcony mieszkańcom Jasienicy i okolic

Skatepark w Trzebieży

Staw Wędkarski

Syrenie Stawy

Tablica pamiątkowa

TWORZĘ SIĘ (galeria sztuki dla dzieci i młodzieży)

Wielecki Potok

Wieża widokowa

Інтер'єр аптеки
Триповерховий житловий будинок на проспекті Яна Павла II, 42, був спроектований наприкінці XIX століття Єжи Сомменштулем. Фасад цієї будівлі в еклектичному стилі прикрашений орнаментами у вигляді в’юнких рослин. У центральній частині фасаду розміщено зображення маскарона з крилами кажана; також тут можна побачити емблему з циркулем і кутником, а також корону та сову, оточену орлиними крилами. Усе це увінчано різьбленою стрічкою з написом «A.D. 1898».
На першому поверсі будинку розташована аптека, заснована доктором Лукенбахом. Незважаючи на те, що будівля значно постраждала під час нальотів союзників, до наших днів збереглося внутрішнє оздоблення аптеки разом із віконними рамами.
Приміщення, призначене для аптеки, донині виконує свою функцію. Усередині можна побачити оригінальний письмовий стіл, столик, шафу, годинник, вагонку, німецький посуд та обладнання головної зали. Інтер’єр аптеки на алеї Івана Павла II був внесений до воєводського переліку пам’яток у січні 1977 року.

Будинок на вул. Щецинській, 67
Хатина з ригельною конструкцією, що розташована в Танові, є єдиною нерухомою історичною пам’яткою в цьому населеному пункті. Будівля була зведена у другій половині XIX століття. З самого початку свого існування вона виконувала житлову функцію і належала одній родині, а на рубежі 50-х і 60-х років минулого століття була перетворена на двосімейний будинок. Ця досить велика одноповерхова споруда використовується й донині. Вона стоїть на ділянці, оточеній невисоким парканом, що дозволяє безперешкодно милуватися будівлею. Характерна споруда чудово видна з дороги. Ригельна конструкція та дуже хороший стан будинку привертають увагу відвідувачів селища. З боку вулиці розташовані чотири вікна та широкі двостулкові двері, дах будівлі — двосхилий. Будівля є візитною карткою селища та найвпізнаванішою спорудою в селі.

Будиночки професорів
Професорські будинки з самого початку були пов’язані з розташованою неподалік колегіальною церквою на честь Пресвятої Діви Марії. У середньовіччі в них мешкали каноніки капітулу колегіальної церкви, а після Реформації, проведеної у XVI столітті, — професори Княжого педагогічного інституту у Щецині.
Спочатку фасади будівель були звернені в бік церкви, оскільки за ними пролягала міська стіна. У 1739 році розпочалася модернізація споруд, під час якої фасадну частину було перенесено на тильну сторону будівель.
У будівлі на перехресті сучасних вулиць Маріацької та Корсарської розташовувався так званий економат, а на вулиці Маріацькій — так званий Великий аудиторій. У 1831 році було перебудовано дві будівлі на розі вулиці Маріацької, а в 1931 році одну з них знесено.
Комплекс будівель пережив бойові дії під час Другої світової війни. У 1964–1969 роках було проведено капітальний ремонт вцілілих будинків. Сьогодні фасад споруди відреставровано. У підвалах частини будівель збереглися готичні підвали XV століття, в яких можна побачити хрестово-реберні склепіння. Підвальні приміщення було переобладнано під заклад громадського харчування.
Комплекс професорських будинків на площі Жолніерза був внесений до воєводського переліку пам’яток архітектури в червні 1954 року.

Вілла Іппена (Інститут національної пам’яті)
Вілла на вул. Петра Скарги, 14 була зведена у 1927 році для судновласника Германа Отто Іппена. Її архітектором став Густав Гаусс, який спроектував її у стилі необароко з пишним фронтоном фасаду. На жаль, проект не був реалізований, оскільки власник вирішив дещо спростити його конструкцію одразу після зведення фундаменту. Він подав до будівельної поліції нову концепцію споруди, і завдяки цьому нинішній вигляд будівлі характеризується високою підпірною стіною та модерністською формою з елементами необароко. У середині 30-х років місто викупило будівлю у судновласника та доручило маєток генералу фон Бласковіцу як службову резиденцію. Він виконував свої обов’язки в ній аж до закінчення Другої світової війни. Кілька років по тому (на початку 50-х років) вілла почала слугувати радянському консульству, а потім — консульству Російської Федерації аж до 1998 року. Після його ліквідації тут розміщувався Північно-Західний регіональний відділ Універсального кредитного банку. Відразу після заселення нових мешканців у віллі було проведено капітальний ремонт. З 2009 року тут розташовуються: Відділення з питань громадської освіти щецинського відділення Інституту національної пам’яті, а також Відділення комісії з розслідування злочинів проти польського народу. Вілла Іппена — одна з наймолодших вілл, збудованих у колишньому шчецинському районі Вестенд. Будівля внесена до списку нерухомих пам’яток. Засновником компанії, яка викупила земельні ділянки під забудову нового району, був Йоганнес Квісторп, який вів справи разом зі своїм сином, а також другом Августом Горном. Вулиця Петра Скарги адміністративно належала до згаданих земель. Сьогодні колишній Вестенд згадується як розкішний житловий масив для заможних підприємців.

Вілла Крюгера
Вілла була зведена у 1928 році для фабриканта Еміля Крюгера. Вона виконана у стилі історизму з елементами ар-деко, що був надзвичайно популярним у часи будівництва. Ці два стилі дещо суперечать один одному, проте разом створюють образ симетричної форми будівлі, зведеної з матеріалів, які на той час були недоступні для бідніших верств населення. Оздоблення фасаду свідчить про натхнення історизмом. Під час огляду будівлі варто звернути увагу на геометричне розташування вікон, пілястр та цікавий портик у центральній частині споруди. Вілла була зведена за проєктом щецинського архітектора Шула. У 1939 році змінився власник вілли. Ним став Гебхард Хольц. Вілла пережила війну, проте до 60-х років XX століття перебувала в занедбаному стані. Лише тоді в ній було створено Воєводську алергологічну амбулаторію. Вілла Крюгера, подібно до вілли Іппена, є однією з наймолодших вілл, збудованих у колишньому шчецинському районі Вестенд, як об’єкт, внесений до списку нерухомих пам’яток. Засновником товариства, яке викупило земельні ділянки під будівництво нового району, був Йоганес Квісторп, який вів бізнес разом зі своїм сином, а також із другом Августом Горном.

Велокафе - мобільне велокафе Ясне Блоня
Чекаємо на вас зі смачною кавою на Ясній Блоні в Щецині! В оточенні платанів ви можете насолодитися гарячою кавою або шоколадом, а влітку - фірмовими стравами з льодом. Бариста завжди замовить за вас слівце, а велосипедистам ми раді!

Велосипедний лічильник Nowe Warpno

Велосипедний лічильник Pilchowo

Водойма для купання «Арконка»
Найсучасніша у Щецині водойма для купання розташована в Арконському лісопарку. Загальна площа басейнів – понад 8 тис. м 2 . Поруч з комплексом є стоянка приблизно на 200 автомобілів.

Водойма для купання «Ґлембоке»
Водойма розташована у південній частині озера Ґлембоке. 200-метровий пляж дуже популярний серед жителів Щецина. Тут є місця для барбекю та багаття, а також туалети.

Водонапірна вежа у с. Тшебеж
Водонапірна вежа, збудована з червоної цегли, з’явилася разом з іншими залізничними будівлями у 1910 році, коли до Тшебєжи було продовжено залізничну лінію зі Щецина. Наразі вона закрита для відвідувачів.
Комплекс залізничних будівель у Тшебежі, а саме: будівля вокзалу, локомотивне депо, житловий будинок та водонапірна вежа, був зведений у 1909–1910 роках у ході продовження залізничної лінії «Щецин-Головний — Ясеніца» до Тшебежі.  Зазначені вище будівлі зведені з цегли у стилі, характерному для ранньої, XIX-столітньої промислової архітектури, з конкретним призначенням для кожної з них.  Водонапірна вежа, зведена з червоної цегли та оштукатурена у верхній частині, стоїть поруч із історичною будівлею, яка колись слугувала нічліжкою для залізничників. Вхід на вежу заборонено. Незважаючи на досить привабливий зовнішній вигляд, перебування поблизу неї може бути небезпечним. Вежа вкрита дахом, на вершині якого розміщена «антенка».

Грюнвальдська площа
Площа Грюнвальдська — найбільша площа Щецина. Вона була спроектована у формі кола, з алеями та вулицями, що розходяться у вигляді зірки. Площа виникла наприкінці 80-х років XIX століття на місці форту Вільгельма, знесеного у 1884 році. Автором концепції площі був Джеймс Хобрехт. Концепція з’явилася ще в 60-х роках XIX століття і передбачала розвиток Щецина в північно-західному напрямку. Оскільки території, на яких планувалося будівництво, належали військовим, роботи завершилися із затримкою.
Перш ніж це сталося, надмер Буршер та радник Круль внесли зміни до проекту. Вони активно черпали натхнення з проектів перебудови Парижа, автором яких був Жорж Османа. Схожість із паризькими площами навіть призвела до поширення переконання, нібито Османа особисто спроектував Грюнвальдську площу.
Спочатку площу назвали Церковною, пізніше — Імператора Вільгельма. Сучасну назву їй було надано 15 липня 1945 року, у 535-ту річницю битви під Грюнвальдом. Згідно з проектом, центр площі займала кругла зелена зона, а рух трамваїв та автомобілів відбувався по брукованому колу. У 1920-х роках було перепроектовано організацію руху. Відтоді трамвайна лінія пролягала через центр площі. Після 1945 року повернулися до первісного плану, а з 1970-х років трамваї знову курсують через центр площі.
З восьми боків до площі ведуть алея Папи Івана Павла II, алея Юзефа Пілсудського, вулиця Генерала Людоміла Райського та вулиця Сілезька. Площу оточували представницькі еклектичні кам’яниці. У 1944 році частина з них була зруйнована під час нальоту союзників. На їхньому місці в 1960-х роках звели багатоповерхові житлові будинки. Решта кам’яниць, які також постраждали в 1944 році, були ретельно відреставровані.
Площа засаджена збереженим старим деревом, серед якого ростуть екземпляри будлеї та кущів тису. Інфраструктура, встановлена у 90-х роках, а особливо ліхтарі, своїм зовнішнім виглядом намагається нагадувати ту, що була у 30-х роках.

Державний архів (комплекс будівель) у Щецині
Початки щецинського архіву сягають 1831 року; у той час він розміщувався у Замку Поморських князів. У 1900 році фонди було перевезено до нинішнього місця розташування — величної будівлі на вулиці Святого Войцеха, будівництво якої фінансували прусські власті. Нова резиденція дала змогу розвивати та розширювати фонди архіву. Під час Другої світової війни більшу частину фондів було вивезено на територію Помор’я. Архів відновив роботу 1 серпня 1945 року, вже під польським прапором. Було зроблено спроби зібрати розрізнені фонди та поповнити їх новими матеріалами.
В архіві можна знайти широкий спектр документів та матеріалів, що стосуються міста та регіону, як історичних, так і сучасних. До найцікавіших належить документ 1293 року, що підтверджує заснування Щецина за магдебурзьким правом. Частина матеріалів доступна в оцифрованому вигляді. Каталог фондів доступний на веб-сайті.
Тут також діє бібліотека, що має значні колекції, присвячені, зокрема, Західному Помор’ю, періодичні видання та літературу, присвячену архівній справі. Архів веде освітню діяльність: тут організовуються заняття для наймолодших, присвячені книгам, історії міста та Західного Помор’я, генеалогії та багатьом іншим темам. Наразі при щецинському архіві діють два відділення — у Старгарді та Мєндз’яздроях.

Колишня будівля податкової інспекції
Історичний житловий будинок на вул. Яна Павла, 37 був зведений на початку XX століття. Він розташований у самому центрі міста, у районі, що рясніє ефектною житловою забудовою та численними громадськими спорудами. Це кутовий триповерховий будинок із придатним для використання горищем, покритий мансардним дахом. Фасад прикрашають рослинні мотиви. Вишукані елементи фасаду можна помилуватися у вхідному порталі. Раніше в будівлі розміщувалася Податкова інспекція, а зараз тут розташована дільниця поліції.

Колишня Маріанська гімназія
Початки колишньої Маріанської гімназії слід шукати ще в XIII столітті. Саме тут у 1263 році розпочалося будівництво церкви на честь Пресвятої Діви Марії, при якій діяла школа, що готувала кандидатів на священнослужителів. На місці школи XIII століття у 1543 році було засновано Князівське педагогіум. Школа існувала аж до 1667 року, коли через фінансові проблеми її було ліквідовано. На її місці виникло гімназія.
У XVIII столітті з ініціативи прусського короля Фрідріха Вільгельма I було прийнято рішення про перебудову школи в неокласичному стилі. У 1805 році школу об’єднали з міським гімназієм, утворивши Королівське Маріанське гімназію.
Протягом століть будівля неодноразово перебудовувалася. Після ліквідації Маріанського костелу в 1830 році було прийнято рішення про будівництво нової школи. Проектувальником будівлі був Скабелл, будівництво завершилося в 1832 році. Через два роки міська рада подарувала школі орган, а навколо будівлі висадили каштани та клени. Шкільна бібліотека налічувала близько 30 тис. томів і була найкраще укомплектованою в Поморській провінції.
Оскільки школа не могла вмістити всіх учнів, було прийнято рішення про будівництво нової споруди; після її зведення у 1869 році на вулиці Маріацькій було створено чотирикласну початкову школу, а згодом — приватні помешкання. Сьогодні в будівлі розміщується IX загальноосвітня ліцея.
Поруч із будівлею школи можна побачити залишки Маріацького костелу — два прольоти галереї, які з’єднували костел із будинками викладачів.
На стіні школи встановлено бронзову меморіальну дошку з таким написом: «18 травня 1944 року польські солдати 2-го корпусу під час Битви народів за Рим захопили Монте-Кассіно. У 40-ту річницю битви на честь переможців IX загальноосвітній ліцей у Щецині було названо Іменем Героїв Монте-Кассіно. 18 травня 1989 року».
Об’єкт було внесено до воєводського переліку пам’яток у січні 1985 року.

Королівська брама
Раніше ворота були частиною прусських укріплень, їх будівництво було завершено у 1728 році. Колись тут діяла художня галерея, а зараз тут розташована кав’ярня.
Королівські ворота — одні з двох міських воріт, що збереглися до наших днів із великої лінії укріплень Щецина. Споруда була зведена в 1725–1728 роках за проектом голландського архітектора Герхарда ван Валлраве. Королівські ворота — раніше відомі як «Anklamer Tor» — були зведені на місці колишніх Млинових воріт. Ця назва використовувалася до 1840 року, а з 1841 року ворота носять назву «Королівські» на честь їхнього засновника, короля Фрідріха Вільгельма I.
Як і у випадку з Портовими воротами, стіни споруди прикрашені скульптурами авторства Бартоломе Дамарата. На воротах можна побачити, зокрема, Марса з мечем і щитом, а також Геркулеса з палицею та левовою шкурою. Над проїздом розташовано панопліум зі щитом і прусським орлом, все це оточене ланцюгом Ордена Чорного Орла, а на вершині — корона. Королівські ворота прикрашені різьбленими елементами зброї, обладунків, щитів та прапорів.
Під час Другої світової війни, побоюючись руйнувань, оздоблення було демонтовано та заховано в лісі, а будівлю обросли плющем. Завдяки цьому споруда не зазнала руйнувань. Оздоблення, заховане в Арконському лісі, було знайдено в 1957 році та знову встановлено на воротах.
У 1994 році було проведено модернізацію споруди, у 90-х роках XX століття в будівлі розміщувалася художня галерея, а з 2000 року в брамі працює кав’ярня «Brama Jazz Cafe».
Об’єкт було внесено до воєводського переліку пам’яток у червні 1954 року.

Літній театр ім. Хелени Майданець
Театр розташований у парку Каспровича. Це один із найбільших амфітеатрів у Польщі. Крім вистав, тут також проводяться концерти, фестивалі та кабаре.

Лавандове затишш
Лавандове затишшя – це плантація, на якій росте багато фіолетових квітів, з яких виготовляються ароматичні олії. Господарі відкрили поле для прогулянок та фотосесій.

Місце відпочинку біля Бланкензее
Альтанка з лавками, стійками та смітником

Місце відпочинку з ремонтним пунктом у Вольчковці

Місце для купання в Ріет (Rieth)
Через те, що це місце на озері Neuwarper See досить приховане, воно відоме не всім.
Чудовий вид на невеликий острівець на озері на узбережжі Щецинської затоки унікальний у своєму роді. Невеликий гарний піщаний пляж з великою галявиною, на якій можна полежати, запрошує на пікнік, відпочинок та помріяти. Тут також подбали про комфорт: є багато автостоянок, дерев’яних лавок, місця для багаття та біотуалет. Для наймолодших на піску є конструкція для лазіння. Тут можна насолоджуватися годинами спокою в найбільш сонячному районі Німеччини.

Міський цвинтар у Неклончиці
Муніципальне кладовище в Неклончиці — це невелика некрополя, де поховані місцеві мешканці; могили розташовані ліворуч і праворуч від брукованого входу. Кладовище огороджене високим парканом із великими в’їзними воротами та хвірткою, які зачиняються, коли відвідувачів немає. Територія заросла деревами та іншою рослинністю. На території кладовища розташовані пункт водозабору та контейнери для різних видів відходів. У межах некрополя знаходиться переносний туалет TOI TOI. Місце поховання в Неклончиці доглянуте, чисте та естетичне.

Міський цвинтар у Поліцах-Ясеніці
Кладовище в Поліцях – Ясеніцях, яке нині займає площу близько 2,6 гектарів, було засноване у другій половині XIX століття. Як і всі довоєнні кладовища на цих землях, це було євангелічне кладовище.  Після Другої світової війни, з приходом польської адміністрації, тут почали ховати поляків, а німецькі надгробки просто ліквідували. Залишки німецьких могил, що збереглися до наших днів, у 2002 році було перевезено до поліцького лапідарію у Староміському парку. Єдиним надгробком, що увічнює присутність німецького населення в Ясеніці, є могила Маріанни Ціцке та її батьків — Каролуса й Адельгайди Фредріхів, оточена чавунним парканчиком. Кладовище поросле деревами та іншою рослинністю. Біля входу на його територію, одразу за воротами, видно великий дерев’яний хрест. У кількох місцях розташовані пункти забору води та великі контейнери для сміття різного виду. На території кладовища, осторонь від основних доріжок, стоїть відкритий туалет. Усю інформацію щодо функціонування комунальних кладовищ у Поліцькій громаді можна знайти на веб-сайті Підприємства комунального та житлового господарства в Поліцях, у розділі «Кладовище»: www.zgkim.police.pl/html/cmentarz.htm. Там доступні: прейскурант послуг, правила користування та пошукова система могил.

Марина «Тшебеж»
Пристань розташована у Центральному осередку вітрильного спорту. Може вмістити до 120 суден. Обладнана системою водо- та електропостачання. Яхтсмени і туристи також можуть скористатися послугами хостелу.

Монастир братів-францисканців
Монастир у Добрій Щецинській був заснований 7 липня 1989 року. Пастирську діяльність тут почали здійснювати францисканці з Провінції святого Максиміліана Марії Кольбе Ордену Менших Братів-Конвентуалів зі штаб-квартирою в Гданську. Згодом було зведено будинок, який, освячений у березні 1992 року, став постійним місцем проживання чернечої спільноти. Наразі францисканці опікуються місцевою парафією на честь Матері Божої, Цариці Світу, до якої входять населені пункти Добра, Гжепниця та Плохоцин. У парафії проживають ченці, які дбають про розвиток духовного життя мешканців, пропонуючи не лише катехизацію через богослужіння, а й різноманітні зустрічі, участь у спільнотах та церковних рухах. Монастир слугує мешканцям парафії, а також приїжджим як реколекційний дім. Тут розташовані їдальня, конференц-зал та монастирська каплиця. У будівлі є шість кімнат для тих, хто бажає скористатися можливістю тривалого перебування в рамках днів зосередження чи реколекцій. Територія, на якій розташовані монастир і храм, обгороджена невисокою кам’яною стіною, у якій вбудовані оштукатурені ворота з каменю та цегли з досить широким проходом. Біля входу на територію церкви стоїть дзвіниця, а між нею та воротами встановлено кам’яну меморіальну дошку на честь німецьких мешканців Доброї, які загинули під час Першої світової війни.  Францисканці мають у своєму розпорядженні прекрасний затишний сад, який слугує для молитви та прогулянок. Серед декоративних кущів під дерев’яною конструкцією стоїть статуетка Непорочної Діви Марії.

Музей регіональних традицій – філія Національного музею у Щецині
Музей регіональних традицій розташований у будівлі 20-х рр. XVIII ст., колишньої резиденції прусського короля Фрідріха-Вільгельма I. Тут представлені археологічні, етнографічні, старовинні та сучасні колекції мистецтва.

Музей сучасного мистецтва – філія Національного музею у Щецині
У будівлі, зведеній наприкінці XVIII ст., спочатку розміщувався штаб гарнізону Щецинської фортеці. Нині тут знаходиться Музей сучасного мистецтва, де представлені твори польського та зарубіжного мистецтва.

Освітня природознавча майстерня «На Глібокому»
Навчальна природнича майстерня «На Глибокому» — це місце, де проводяться навчальні заняття на лісово-природничу тематику. Багате оснащення майстерні навчальними посібниками та близькість лісу дають змогу проводити цікаві заняття в незвичайній обстановці. Над лабораторією розташована оглядова тераса зі спуском до сусіднього рибальського ставка (ін. Урочисько). На місці можна, зокрема, ознайомитися зі станцією протипожежного моніторингу Міських лісів Щецина. Освітня пропозиція спрямована не лише на дітей та молодь, з особливим акцентом на групи (так звані «Зелені школи», табори та півтабори тощо), а й на дорослих. Заняття проводяться в групах приблизно по 20 осіб. У рамках пропозиції можна скористатися майстернею для проведення самостійних занять з матеріалів, доступних на місці. Щоб скористатися пропозицією, просимо зв’язатися з нами заздалегідь, принаймні за сім днів.

Пішохідна зона біля пляжу
Пішохідна зона біля пляжу в Тшебежі простягається від автобусної кінцевої зупинки і веде вулицею Спацерова аж до самого купального місця поблизу спортивних майданчиків. На певній ділянці вона пролягає паралельно до набережної вздовж Щецинського затоки. Променад поділений на дві частини — пішохідну та велосипедну, де також можуть їздити квадроцикли та картинги. Уздовж променаду встановлені лавки з видом на Щецинську затоку. Тут розташовано багато цікавих атракцій, таких як: оглядова вежа, відкритий тренажерний зал, дитячі майданчики, скейтпарк, багатофункціональне спортивне поле, майданчики для пляжного волейболу, тенісний корт, кемпінг, літні будиночки та заклади харчування.

Палац
Палац у Каршні розташований неподалік від історичної церкви у стилі «ригель» на честь святого Губерта, у тихому та мальовничому районі. Будівля не видна з обласної дороги, хоча знаходиться від неї на відстані близько 300 м. Споруда була зведена у стилі французького неоренесансу наприкінці XIX століття родиною фон Енкеворт, власниками маєтку Каршно. Після закінчення Другої світової війни сусідній маєток разом із палацом було націоналізовано. У 70-х роках XX століття в палаці було проведено капітальний ремонт, його перебудували та призначили для виконання функцій підрозділу Прикордонних військ. У період після політичних перетворень, після 1989 року, об’єктом керував Поморський відділ прикордонної служби у Щецині. Наразі господарем палацу є Поморська бібліотека імені Станіслава Сташиця у Щецині, яка розмістила тут свою фондову бібліотеку. Сьогодні цей об’єкт є місцем проведення культурних зустрічей, конференцій, виставок та заходів під відкритим небом. Навколо резиденції розкинувся чудовий історичний парк. Що стосується форми самої споруди, то це двоповерхова будівля з мансардою, покритою оцинкованим бляшаним дахом, та мансардними вікнами, які забезпечують освітлення горища. Будівля має підвал, увійти до неї можна через ганок, до якого ведуть сходи з кількома десятками сходинок. Палац побудовано з червоної цегли. На задньому фасаді розташовані два бічні виступи, які називаються ризалітами; на північному бічному фасаді — квадратна триповерхова вежа, а на південному бічному фасаді — одноповерхова прибудова з напівкруглим завершенням. У 70-х роках минулого століття будівля зазнала капітального ремонту інтер’єрів, після чого втратила свій первісний вигляд. Зокрема, були зведені залізобетонні сходи, які замінили попередні дерев’яні. Під час ремонту було замінено більшу частину віконних та дверних рам. Варто також підкреслити, що в палаці не збереглося жодного оригінального оздоблення.

Пам’ятник Бартоломео Коллеоні
Бартоломео Коллеоні був відомим венеціанським кондотьєром. Його пам’ятник, розташований на пл. Льотнікув, є точною копією ренесансного оригіналу. Багато років перебував у Варшаві, у 2002 р. повернувся до Щецина.

Пам’ятник Матросу-кермовому
Мідна скульптура моряка заввишки понад 4 м була створена в 1980 р. Розташована в центрі міста, на Алеї Фонтанів. Автором її проекту є Ришард Хахульський.

Парафіяльний будинок при церкві на честь Піднесення Святого Хреста
Парафіяльний будинок у Тшебежі розташований навпроти церкви на честь Піднесення Святого Хреста. Він стоїть на невеликому пагорбі на території, що належить парафії. Поруч розташовані Тржебезький парк, рибальський порт та Центральний центр вітрильного спорту. Будівля, розташована в мальовничій місцевості, була зведена на початку XIX століття як пасторський будинок для пастора, який мешкав тут у той час. Будівля зведена у фахверковій конструкції та накрита двосхилим дахом, у якому з боку вулиці розташоване вікно у виступі. У парафіяльний будинок входять через головні двері з вулиці, до яких ведуть двосторонні сходи, а з двору — через ганок. Відреставрована споруда є однією з найцінніших архітектурних пам’яток Тржебежі. Наразі приміщення парафіяльного будинку слугують пароху як житло та парафіяльний офіс, а парафіянам — як місце зустрічей з нагоди різних свят, громадських та культурних подій. Біля будівлі розташований досить великий парафіяльний сад, на території якого організовуються парафіяльні пікніки та інші зустрічі. Вся територія огороджена. До об’єкта можна потрапити ззовні. До парафіяльного офісу найкраще звертатися після попередньої домовленості по телефону.

Парк ім. Яна Каспровича
Парк займає площу приблизно 50 га, на його території росте понад 200 видів дерев і кущів. Він був створений у 1900 р. і зараз є частиною комплексу, що прилягає до Вкшанської пущі.

Пункт ремонту велосипедів самообслуговування

Ректорат Щецинського університету
Нинішня будівля ректорату Університету Шчецина була спроектована будівельним радником Реннебеком у 1885 році. Будівництво тривало у 1886–1888 роках. Споруду звели через переповненість гімназії, що розташовувалася на сучасної вулиці Велькопольській, 14. Ця будівля стала першою спорудою, зведеною на нещодавно прокладеній вулиці.
Над головним входом до нової будівлі «König Wilhelm Gymnasium» було створено заглиблення у формі мушлі, в якому розміщувалося бюст короля Вільгельма. До наших часів збереглася лише мушля. На фасаді будівлі розміщено дві латинські сентенції: «Ми вчимося не для школи, а для життя» та «У здоровому тілі — здоровий дух».
У 1944 році під час нальотів союзників будівля була бомбардована. Після закінчення війни споруду відбудували. Після реконструкції конструкцію даху значно спростили. Будівля зведена з червоної цегли.
До сьогодні збереглися обидві колишні будівлі гімназії — наразі за адресою вул. Велькопольська, 14 розташований Комплекс спеціальних шкіл. А в будівлі за адресою алея Яна Павла II, 22а послідовно розміщувалися: початкова школа, Державний виховний заклад для глухих дітей, факультет фізичного виховання Педагогічного інституту, Інститут фізичної культури Вищої педагогічної школи, факультет природничих наук Щецинського університету, а з 1995 року, після капітального ремонту, — ректорат Щецинського університету.
Будівля була внесена до воєводського переліку пам’яток архітектури в березні 2003 року.

Руїни колишньої фабрики зрідженого вугілля
Завод був заснований за рік до початку Другої світової війни. Тут виробляли синтетичний бензин, отриманий з вугілля, для потреб німецької армії. На території заводу проводяться безкоштовні екскурсії з гідом.
Фабрика синтетичного бензину —Hydrierwerke Pölitz — була заснованав 1938 році. Тут виробляли рідке паливо з вугілля (синтетичний бензин) для потреб німецької армії. У 1944 році вона займала площу 1500 гектарів, з яких 200 гектарів становила щільна технічна інфраструктура, з якої до сьогодні в різному стані збереглося кілька характерних споруд. Найбільш впізнаваною є вугільний елеватор, що служив для зберігання напівфабрикатів та виробництва бензину. Також видно каркаси виробничих цехів. Збереглися наземні протиповітряні бункери, а також бункери типу Splitterschutzzelle, за формою схожі на яйце, призначені для однієї людини, та типу Westermann у формі циліндра, увінчаного гострим бетонним ковпаком. Також можна натрапити на комплекси силосів, тобто резервуарів для палива. Усе це приховане в гущавині дерев і чагарників. Деякі місця дуже важкодоступні та небезпечні. Тут багато уламків, каменів та металевих чи чавунних фрагментів, що стирчать із землі, тому не рекомендується самостійно відвідувати руїни заводу. Щосереди о 13:00 організовується безкоштовна екскурсія з гідом, під час якої можна оглянути фабрику, спуститися в підземелля, а також відвідати постійні виставки в приміщенні товариства.

Руїни монастиря августинців
Заснування монастиря в XIII ст. пов’язане з появою на цих теренах отців-августинців. У XVI ст., після реформування, будівля перестала виконувати свою сакральну функцію і почала руйнуватися. Її залишки сьогодні доступні для відвідувачів.

Сад «Ружанка»
Сад було засновано у 1928 році. Він займає площу близько 2 га. У 2006 році його було відреставровано, тоді на його території висадили понад 9 тис. троянд. Однією з визначних пам’яток саду є фонтан зі скульптурами чотирьох гусей.
Трояндовий сад у Щецині було засновано на площі 2 гектарів у 1928 році з нагоди з’їзду садівників. Ще до початку Другої світової війни, у 1935 році, у саду було встановлено так званий «Пташиний колодязь» — фонтан зі скульптурами авторства Курта Швердтфегера.
Під час Другої світової війни об’єкт не зазнав особливих збитків. Збережений у цілості, після 1945 року він був одним з улюблених місць відпочинку мешканців Щецина. Такий стан зберігався аж до 70-х років XX століття. Пізніше настали дещо гірші часи — через брак коштів на догляд за садом об’єкт почав поступово занепадати. З 1983 по 2005 рік територія «Ржуанки» належала Щетчинсько-Каменській архієпархії, а в 2005 році знову перейшла у власність міста.
Рік по тому розпочалася модернізація та реконструкція саду в стилі 30-х років XX століття. 20 квітня 2007 року об’єкт було введено в експлуатацію. На території саду висаджено понад дев’ять тисяч троянд 99 сортів. На території «Ружанки» можна побачити, зокрема, американський граб, сербську ялину, яка зустрічається лише в горах Боснії та Герцеговини, клен, каштан гладкий, амурський корковий дуб та фруктові дерева. У рамках проведеної модернізації було збудовано сходи, доріжки та дитячий майданчик, а також відтворено «Пташину криницю», головним елементом якої є чотири бетонні гуси — три з них є оригінальними.
Трояндовий сад у Щецині був внесений до воєводського списку пам’яток у квітні 2004 року.

Філармонія ім. Мечислава Карловича
Сучасна будівля філармонії була побудована в 2014 р. Її вражаюча біла конструкція притягує погляд. На увагу також заслуговують просторі інтер’єри з двома концертними залами, які загалом можуть вмістити понад 1100 осіб.

Хлопчик з гармонікою
Фонтан був створений у 1927 році. Його виконав скульптор Герман Хозеус, уродженець Берліна. Для його виготовлення було використано судецький пісковик. Фонтан складається з декоративної чаші у формі мушлі, на якій розміщений великий сом. У його пащі є отвір, з якого витікає вода. Над фонтаном можна помітити фігуру оголеного хлопчика, який тримає в руці гармоніку. Одна з його ніг значно висунута вперед порівняно з іншою. На постаменті зліва розміщено напис на честь автора. Пам’ятник двічі реконструювали.

Центр діалогу «Переломи» – філія Національного музею у Щецині
Один із виставкових павільйонів Національного музею у Щецині. Виставка присвячена важливим моментам поморської історії, починаючи з 1945 р. і від приєднання Щецина до складу Польщі.

Центр туристичної інформації у м. Щецин
Центр розташований на пл. Жолнежа Польскего [pl. Żołnierza Polskiego], у скляному павільйоні в Алеї Кв’ятова [Aleja Kwiatowa]. Працює цілий рік.

Щецин – колишній Міський театр
Архівне фото Міського театру – у роки свого існування він вважався одним із найсучасніших об’єктів на території тодішньої Німеччини. Під час Другої світової війни він був у незначній мірі пошкоджений. Незважаючи на можливість відбудови, був знесений у 1954 р. З лівого боку можна побачити Костел святих Петра і Павла, а праворуч – вежу Замку поморських князів.

Щецинська міська рада
Міська рада розташована поруч із величезним парком Ясне Блоня, міститься в історичній будівлі початку XX ст. Основні будівлі оточують великий внутрішній дворик.

Щука
Хижа прісноводна риба. Її довжина може сягати до 1,5 м при вазі до 10 кг. Рекорд за розміром належить особині вагою аж 35 кг. Щука часто підстерігає свою жертву, схована у водних рослинах.

Ясне Блоня ім. Івана Павла ІІ
Велика зелена територія була створена у 20-х рр. XX ст. По обидва боки площі тягнуться алеї лондонських платанів. Загалом тут росте 213 дерев, що є найбільшим у Польщі скупченням дерев цього виду.