Парасольки в Полчині-Здрої
Парасольки в Полчині-Здрої — один із найхарактерніших символів міста та ексклюзивна прикраса пішохідної вулиці. Вулиця Грюнвальдзька, над якою розвішано понад 500 кольорових парасольок, стала справжньою візитівкою курорту та одним із найпопулярніших місць для фотографування в регіоні. За наявною інформацією, це була перша інсталяція такого типу в Польщі.
Щороку, з початком літнього сезону, відбувається урочисте відкриття «Чарівної вулиці», яке приваблює численних мешканців та туристів. Барвиста композиція парасольок створює неповторну атмосферу, спонукаючи до прогулянок, зйомки пам’ятних фотографій та відкриття для себе чарівності Полчина-Здроя. Це місце, яке захоплює своїми кольорами, надає місту виняткового характеру та надовго залишається в пам’яті відвідувачів.

Amfiteatr w Czaplinku

Amfiteatr w Złocieńcu

Berlinka - niedokończona autostrada

Browar

Buk pospolity

Centrum Informacji Turystycznej

Dąb czerwony

Daglezja

Dawny budynek przemysłowy

Galeria na Piętrze w Koszalinie

Galeria Sztuki w Bramie Wysokiej (zwanej Połczyńską) CKISE * Centrum Kultury i Spotkań Europejskich w Białogardzie

Galeria Zbigniewa Murzyna

Gawroniec - miejsce postojowe

Grupa cisów pospolitych

Grupa drzew

Izba muzealna w Czaplinku

Izba Tradycji Regionalnej w Białogardzie

Jesion wyniosły

Jezioro Byszkowo

Jezioro Czaplino

Jezioro Nątlino

Kamienica przy ul. Najświętszej Marii Panny 3

Kasztanowiec zwyczajny

Kościół filialny pw. Najświętszego Serca Pana Jezusa

Kościół parafialny pw. Narodzenia Najświętszej Maryi Panny

Kościół parafialny pw. Świętej Trójcy

Kościół parafialny pw. Matki Boskiej Częstochowskiej

Kościół parafialny pw. św. Jerzego
Kościół został wybudowany w XIV w. prawdopodobnie na fundamentach pogańskiej świątyni. Kościół należy do gotyckich, specyficznych dla ówczesnych czasów, świątyń. Budowle te wiązano z cmentarzami lub szpitalami i lokowano poza obrębem murów miejskich, ponieważ uważano je za źródło chorób i epidemii. Według przekazów przy kościele św. Jerzego znajdował się szpital z kaplicą św. Jakuba, spalony w XVII w. Przy szpitalu zlokalizowane było również leprozorium (dom trędowatych). Kościół wielokrotnie ulegał pożarom. W latach 1870-1910 był rekonstruowany i odbudowany, wówczas też dobudowano kaplicę - zakrystię (prawdopodobnie na miejscu wcześniejszej).
Kościół jest orientowany, zbudowany z czerwonej cegły, na planie prostokąta, jednonawowy z prezbiterium zamkniętym trójbocznie. Nad dachem kościoła wznosi się wieża z dwuspadowym dachem ostrosłupowym, pokrytym dachówką ceramiczną. Okna świątyni są zakończone ostrołukowo, w oknach witraże. Po wojnie w kościele dobudowano nowy balkon, który negatywnie wpłynął na estetykę wnętrza kościoła. Do 1944 r. kościół służył jako kaplica cmentarna dla wyznania ewangelickiego. Kościół nie ma progów, jest więc dostępny dla osób niepełnosprawnych. Plac przykościelny jest zadbany, z licznymi krzewami. Na terenie tym znajduje się również zadaszenie, pod którym latem mogą być odprawiane msze, oraz budynek plebanii. Świątynia ogrodzona jest płotem.

Kościół parafialny pw. Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny

Kościół pw. Matki Bożej Anielskiej

Kościół pw. Podwyższenia Krzyża Świętego

Liśnica

Miejsce odpoczynku

Mury obronne

Oddział Koszaliński PTTK Polskie Towarzystwo Turystyczno-Krajoznawcze

Park miejski

Park nad jeziorem Drawsko

Park Orła Białego w Białogardzie

Park zdrojowy w Połczynie Zdroju
Park zdrojowy w Połczynie Zdroju mieści się w bezpośrednim sąsiedztwie Uzdrowiska Połczyn. Występuje tu ponad kilkadziesiąt gatunków drzew i krzewów, a około 7 tys. okazów ma ponad 100 lat. Obok gatunków rodzimych rosną tu także gatunki egzotyczne, np. orzesznik gorzki czy sosna Jeffreya. W parku wyróżniają się dwie części: francuska i angielska.
Francuska” część parku powstała w latach 1836-1839. Park jest tutaj regularnie ukształtowany z symetrycznymi trawnikami, dywanami kwiatów i alejkami spacerowymi. Znajduje się tu też amfiteatr, zabytkowa pijalnia wody „Joasia” i zabytkowe, bądź odrestaurowane na podstawie przedwojennych zdjęć fontanny i wodotryski.
Angielska część parku jest młodsza i charakteryzuje się pagórkowatym ukształtowaniem terenu i swobodnym rozproszeniem zieleni. Wśród pagórków wije się rzeka Wogra, a oddzielone od niej groblą stawy parkowe, mostki i drewniane altany nadają tej części parku romantyczny charakter.
Na południowym krańcu parku znajduje się zalew "Połczyn Zdrój". Idąc wzdłuż jego zachodniego brzegu do sanatorium "Borkowo" mijamy charakterystyczne wzniesienia "Trzy Garby", na zboczach, których przed wiekami uprawiana była winorośl. Miejsce to ma dla miasta znaczenie symboliczne - jest uwiecznione w herbie Połczyna Zdroju.

Park Żubra

Parsęta

Platany klonolistne

Plaża nad jeziorem Czaplino

Pomnik Orła Białego

Pomnik Sybiraków

Punkt Informacji Turystycznej

Ratusz

Rzeźba Rybaka

Stare miasto

Staromiejski układ urbanistyczny

Багатоквартирний будинок на площі Свободи
Будинок за адресою площа Свободи, 17 — найвеличніший будинок Старого міста в Білогорді. Це будівля в стилі неоманьєризму початку XX століття, приблизно 1910 року, яка внесена до реєстру пам’яток архітектури. Будинок побудовано за планом двох прямокутників, з’єднаних під прямим кутом, зі скошеним кутом, у якому розташовано головний вхід. Фасад з переднього боку дуже пишно прикрашений пілястрами, карнизами, консолями, сліпими балюстрадами, волютами та цекинами. Над головним входом до будівлі розташований картуш із гербом Білогорда. Варто звернути увагу на дві прекрасні скульптури, що знаходяться у нішах між вікнами першого поверху на фасаді. Подейкують, що ці скульптури виконав Богуслав Утех, дід найвідомішого передвоєнного місцевого художника — Йоахіма Утеха. Доля цього будинку була мінливою: він змінював своїх мешканців, протягом багатьох років тут розміщувався банк PKO BP, а зараз тут знаходиться штаб-квартира влади Білогордського повіту. Будинок також можна оглянути зсередини. Біля бічного входу до будівлі повітової адміністрації розташовані сходи, пристосовані для потреб людей з інвалідністю.

Будівля, що поєднує майстерні та житлові приміщення
Житлово-майстерня у Чаплінку була зведена у 1841 році. Дату будівництва підтверджує відбиток на одній із секцій глиняної стіни. Це двоповерхова будівля з фахверковою конструкцією. Фундамент споруди має форму літери «L». Будівля накрита двосхилим дахом із керамічної черепиці. Зовнішні стіни виконані у так званій «прусській кладці», а внутрішні — у фахверковій кладці з глиняним заповненням. До 2004 року будівля не ремонтувалася. Наразі в ній розташована штаб-квартира Товариства «ToTu» — Академії творчих навичок у Чаплінку, завдяки якій будівлю було відреставровано та відкрито для відвідувачів.
У історичній будівлі створено Парк мініатюр, де можна побачити найцікавіші зразки фахверкової архітектури регіону. Крім того, тут проводяться різноманітні майстер-класи з традиційних будівельних технік.

Бурштиновий палац
Бурштиновий палац — один із двох палаців у стилі еклектики, зведених на території Стшекеніна. Ймовірно, його було зведено на місці попередньої споруди у 1899–1901 роках як родову резиденцію родини фон Камеке.  Палац оточує оздоблений парковий сад (який є ландшафтним парком) з видом на озеро — його перша версія була закладена приблизно у XVIII столітті, а нинішній вигляд є реконструкцією 90-х років.
Палац побудований у поєднанні стилів неоренесансу, неоготики та сецесії. Його об’єм за формою нагадує оборонні споруди . З північно-східного боку розташована вежа. Фасад облицьований жовтуватим пісковиком, звідки, ймовірно, і походить назва палацу. Після війни будівля перейшла до радянських рук, у 60-х роках стала резиденцією державного сільськогосподарського підприємства (ПГР), у 1966–1980 роках була оздоровчим центром для працівників Єльчанських автомобільних заводів, а після цього — резиденцією інтернату дляучнів Кошалінського будівельного технікуму, аж поки, зрештою, не перейшов у власність Громадянської міліції. У 90-х роках сильно зруйнований палац перейшов у приватні руки і, після багаторічних зусиль нового власника, був перетворений на чотиризірковий готель зі спа-центром.
На увагу заслуговує також згаданий раніше французький сад площею 10 га. Тут ми знайдемо, зокрема,тиси, кипариси, туї, даглезії, сербські ялини, буки, граби та робінії. До палацу веде платанова алея.

Велосипедний лічильник Toporzyk

Висока (Полчинська) брама
Ворота були зведені разом із оборонними стінами у XIV столітті. Споруда збудована з цегли на кам’яному фундаменті, має прямокутну форму в плані та гостроарковий проїзд. Ворота мають два поверхи і накриті чотирисхилим коньковим дахом. Ця брама є однією з двох, збудованих у той час. Другою була Млинська брама, яка сьогодні вже не існує. Цікавим є те, що кожен з фасадів брами отримав різні архітектурні рішення. Висота брами становить 10,3 м. Її сучасний вигляд є результатом численних перебудов. До кінця XIX століття брама слугувала міською в’язницею та житлом доглядача. З 1924 року її використовувало Регіональне музей. Цікаво, що в арковому склепінні проїзду воріт, якщо дивитися з боку міста, можна побачити вмуровану металеву стремено. За легендою, це стремено командира загону зі Швідвіна, захоплене мешканцями Білогорда в «битві за корову», що відбулася 1469 року між білогордянами та мешканцями сусіднього Швідвіна. Наразі в стінах Брами розташована Художня галерея. Там проводяться численні виставки місцевих та інших художників, а також заняття та майстер-класи з живопису та малюнка для дітей та молоді. Галерея має два поверхи. На першому поверсі облаштовано офісну частину, а на другому та третьому поверхах — виставкову частину. На жаль, об’єкт не пристосований для людей з інвалідністю.

Водяний млин
Будівля млина була зведена у 1898 році.Вонапобудованаза так званою «прусською кладкою» — це дерев’яний каркас, заповнений цеглою. До комплексу будівель також входить зерносховище. Млин разом із греблею, що стримує річку Драву, утворюють мальовниче місце, яке, без сумніву, варто відвідати.Це одна з найцікавіших архітектурних пам’яток на маршруті сплаву річкою Дравою. Через поганий стан збереження будівля млина доступна лише ззовні. З 1980 року млин внесено до реєстру пам’яток.У 2012 році на доручення Воєводського консерватора пам’яток об’єкт було піддано консерваційним роботам.

Готель "Громада" ***/ "АРКА" Люкс****
Готель Gromada ***/"ARKA" Lux**** розташований у центрі Кошаліна. Він знаходиться поруч з найважливішими установами міста та багатьма цікавими місцями, такими як Парк ім. Ксьондза Поморського, Музей, Балтійський драматичний театр, Амфітеатр, Філармонія. Від нашого готелю також недалеко до моря. Пляжі в Мєльно знаходяться лише в 13 км від Кошаліна. Велосипедні маршрути дозволяють досліджувати місто, прибережні райони та цікаві пам'ятки. Легкі маршрути ведуть, зокрема, до Ямно, Любятово, Дзєженціна, Мостово, Лази, Мєльно, Дарлово або Колобжега. Туристи можуть поїхати не тільки до моря, але й до довколишніх озер або вибрати лісові маршрути. Цікавим місцем, до якого веде простий велосипедний маршрут, є гора Хелмська (Góra Chełmska). Після успішної екскурсії ви можете насолодитися послугами готелю. Нашими сильними сторонами є дружня атмосфера та професійна команда персоналу, яка дбає про спокій та комфорт кожного гостя.
Ми маємо 74 номери двох стандартів: тризіркові та чотиризіркові. Готель пристосований для людей з обмеженими фізичними можливостями. До послуг гостей: просторий ресторан, пункт обміну валют, галерея сучасного мистецтва, казино, оптика, розкішний салон жіночого одягу, салон краси, історичний салон, сауна, більярд і три конференц-зали. Допускається проживання з домашніми тваринами.

Дворянський парк
Дворянський парк у Добіні було засновано у другій половині XIX століття; ймовірно, його перебудували у 30-х роках XX століття. Парк виконаний у натуралістичному стилі. Площа парку становить 1,5 га. Парк оточував маєток та господарські будівлі, яких сьогодні вже не існує. У структурі парку виділяється галявина, розташована біля колишнього маєтку, на околицях якої висаджено декоративні дерева, зокрема ясен звисаючий, липи, берези, ялини, а також снігульники та спориш. У західній частині парку розташовувався сад, захищений шпалерами з ялин. Сьогодні він використовується як пасовище. Парк не використовується. Планування парку нечітке. Прогулянкові алеї заросли. Деревостан парку складають хвойні дерева, зокрема ялина звичайна, а також листяні дерева, зокрема: береза бородавчаста, бук звичайний, дуб шипуватий, граб звичайний, горобина звичайна, ясен високий, яблуня, каштан білий, клен явор, клен звичайний та липа дрібнолиста. Тут також зустрічаються такі чагарники, як: бузина чорна, плющ звичайний, ліщина, бузок, малина, смородина, спориш, жасмин та глід. Загалом у парку налічується понад 130 дерев. Найстаріші з них мають вік 80–90 років. На особливу увагу заслуговує ясен висячої форми з обхватом 210 см. Парк відкритий для відвідувачів, тут можна прогулюватися.

Добіно — місце відпочинку

Замок у Полчині-Здрої
Замок у Полчині-Здрої датується рубежем XIII–XIV століть. Замок було збудовано неподалік від ринкової площі, на невеликому пагорбі, на замовлення князя Богуслава IV. На думку засновників, замок мав захищати південний кордон держави Гріфітів від експансії бранденбуржців, що насувалася з південного заходу. Згодом замком володіли фон Ведли. У 1374 році замок перейшов у володіння роду фон Мантейфлів. Первісний вигляд замку невідомий, проте відомо, що його кілька разів перебудовували. Перша перебудова відбулася після пожежі 1500 року. Її здійснив Курт фон Мантейфель. Ймовірно, саме тоді, окрім будівель у формі чотирикутника, було зведено також цегляну оборонну вежу. У 1654 році замок перейшов у власність роду фон Кроков. Тоді відбулася чергова перебудова замку. У 1770–1772 роках Антоні фон Кроков відмовився від оборонних функцій і перетворив будівлю на бароковий палац, об’єм якого мав вигляд, близький до сучасного. У середині XIX століття палац був викуплений міською владою. У будівлі замку облаштували поштове відділення. Згодом, у першій половині XIX століття, замок слугував резиденцією черниць, які утримували в ньому дитячий будинок. Після Другої світової війни в замку облаштували приватні квартири, які використовувалися аж до 60-х років XX століття. Протягом століть замок втратив риси оборонної фортеці; залишилися лише підпірна стіна, що оточує основу споруди з західного боку, дугоподібна в’їзна брама та брукований двір. Тривалий період використання приватними особами та відсутність ремонтів призвели до того, що споруда почала занепадати. Тоді було прийнято рішення про проведення реставраційних робіт. У 2012 році, завдяки залученню місцевою владою коштів Європейського Союзу, замок пройшов капітальний ремонт. Тоді було перебудовано сходи до головного входу. Метою змін було відтворення вигляду цієї частини будівлі, який зберігся на фотографіях рубежу XIX і XX століть. Наразі замок виконує функцію культурної установи. Будівля складається з двох крил, зведених за планом, схожим на літеру «L». У замку облаштовано Публічну бібліотеку імені Юліана Тувіма. Крім того, на першому поверсі розташована Замкова галерея різноманітностей. У галереї можна придбати регіональні продукти, вироби ручної роботи та художні вироби, виготовлені місцевими майстрами. Однак найпрестижнішим місцем замку є камінна зала, де організовуються різноманітні виставки. Перед входом до камінної зали розташована постійна експозиція з пам’ятками, пов’язаними з історією Полчина-Здрою. У бібліотеці можна безкоштовно скористатися Інтернетом.

Камінь, присвячений 700-річчю
У 1986 році на валунному камені, що стоїть на ринку в Чаплінці, було встановлено меморіальну дошку з написом: «700 років Чаплінці 1286 — 1986». Кілька років по томуйого було визнано природним пам’ятником на підставі постанови № 7/92 воєводи Кошалінського від 8 вересня 1992 року.

Культурно-туристичний інформаційний центр у Кошаліні
Культурно-туристичний інформаційний центр у Кошаліні знаходиться на вулиці Дворцовій, 11-15, недалеко від залізничного вокзалу та автовокзалу. Тут можна отримати інформацію про регіональні туристичні атракції, такі як пам'ятники, оглядові майданчики, природні заповідники, тематичні села тощо.
Для туристів, які віддають перевагу активному відпочинку, є база знань про пішохідні та велосипедні маршрути, а також можливості водного туризму. Центр також пропонує бездротовий доступ до Інтернету та можливість зарядити телефон, якщо це необхідно.
Центр також надає інформацію про проживання та харчування.
Для велосипедистів є безкоштовні друковані матеріали - брошури, карти, інформаційні путівники. Центр пропонує інструменти для ремонту велосипеда. Перелік послуг та велосипедних магазинів також доступний на місці. Перед будівлею є стійки для велосипедів.
Будівля доступна для людей з обмеженими можливостями.

Містобудівна структура Старого міста
У Чаплінку до наших днів збереглося історичне планування Старого міста XIII століття. Його походження сягає початку нашої ери. Тоді в цих околицях мешкали готи, а після них тут оселилися слов’яни. Згідно з літописами, у XII столітті місцеве укріплення було спалене Болеславом Кривустим, а навколишні землі приєднано до його князівства. Подією, яка визначила сучасний вигляд міста, стало запрошення великопольським князем Пшемиславом II лицарів Ордену Храму Єрусалиму (темплієрів). Це сталося восени 1286 року. Відомі своєю підприємливістю тамплієри швидко перетворили скромне рибальське поселення на динамічно розвиваючийся град, який отримав назву «храмний». Близько 1290 року Чаплінек отримав міські права. Тоді було прокладено характерну сітку перпендикулярно перехресних вулиць із центрально розташованим ринком, яка видно й донині. Міщани, що збагачувалися на ярмарках, які відбувалися в місті, будували пишні будинки, які, на жаль, не збереглися до наших часів. У XVI столітті Чаплінек переживав свій розквіт. На жаль, у XVI столітті місто спустошували величезні пожежі, а в XVII і XVIII століттях — Тридцятирічна та Семирічна війни. Хоча щоразу місто піднімалося з колін, енергія витрачалася на відбудову, а не на розвиток. У зв’язку з цим Чаплінек не відіграв провідної ролі в історії регіону. Певне поліпшення статусу міста настало лише після прокладення до міста залізниці, мощення вулиць та запуску газової мережі. На жаль, внаслідок подій Другої світової війни Чаплінек зазнав значних руйнувань. Увесь комплекс Старого міста було внесено до реєстру пам’яток архітектури.

Місце відпочинку

Місце відпочинку з тренажерним залом і спортивним майданчиком Zajączkowo
Чудове місце для перепочинку під час велоподорожі!
Поруч із альтанками збудували нове приміщення громадського центру! Завдяки вирівнюванню території тут також з'явився великий і зручний майданчик для паркування автомобілів, з якого дуже зручно вирушати на дослідження знаменитого Старого залізничного маршруту (Stary Kolejowy Szlak).
Що на вас чекає:
Активний відпочинок: Нове баскетбольне кільце та безкоштовні м'ячі для різних видів спорту (не потрібно брати свої!).
Зручності: Комфортні навіси та затишне місце для відпочинку.
Історична цікавинка: Місцева вбиральня була облаштована на базі збереженої інфраструктури довоєнного залізничного вокзалу в Зайончково!

Місце для відпочинку та туристичний навіс

Міська ратуша
Ратуша у Злоценці розташована на ринковій площі та була збудована у 1833–1863 роках на місці попередніх споруд, що виконували цю функцію. Будівля, яку ми бачимо сьогодні, з’явилася завдяки зусиллям тодішнього мера міста Кароля Ленца. Спочатку будівля була резиденцією міської ради, суду та відділу реєстрації актів цивільного стану. Перед Першою світовою війною його було перебудовано, в результаті чого на фасаді ратуші з’явився герб Злоценця, який можна побачити й донині. Це білий замок із двома вежами, а над ним — сокіл; усе це зображено на блакитному тлі. Після війни там розміщувалися військові органи влади та Управління безпеки, однак така ситуація тривала недовго, і ратуша знову стала резиденцією міської влади та виконує цю функцію донині.
Ратуша — це будівля, зведена за прямокутним планом, що має два поверхи, розділені карнизами. Вона накрита чотирисхилим дахом з кількома мансардами. На кутах видно бунірування. Головний вхід до будівлі розташований зі східного боку, до нього ведуть сходи з кількох сходинок. Посередині розташований вузький ризаліт, увінчаний напівкруглим виступом із гербом міста в центрі. У північно-західній частині розташована прибудова з напівкруглим дахом.
Наразі будівля є штаб-квартирою міської ради, тому огляд її зсередини обмежений.

Маєток і маєтковий парк
Дворянський парк у Рябіні було засновано в середині XIX століття. Парк виконаний у ландшафтному стилі. Площа парку становить 4 га. У західній частині парк обгороджений кам’яно-цегляною стіною. Деревостан парку численний і різноманітний. Переважно тут ростуть клени, дуби, каштани та буки. Планування парку втратило чіткість і є нечітким. Існуючі прогулянкові доріжки були прокладені нещодавно мешканцями Робіна. Парк оточував маєток. Будівля маєтку збереглася донині і є типовим дворянським маєтком зі скромною архітектурою. Будівля зведена на прямокутному плані. На осі фасаду розташований ризаліт, увінчаний виступом у даху. Виступ завершується трикутним тимпаном. З фасаду до входу в будівлю ведуть сходи через дерев’яну веранду. Дах будівлі — двосхилий. Біля парку є ще одна будівля, що заслуговує на увагу, — палац початку XX століття. Садибу можна оглянути ззовні, а парком можна вільно прогулюватися, він відкритий для відвідувачів.

Маєток у Гавроньці
Маєток у Гавроньці було збудовано на рубежі XVIII та XIX століть. Спочатку будівля слугувала будинком управителя, який керував великим маєтком. У 1923 році тодішні власники маєтку розширили будівлю маєтку. Нова споруда з’явилася на місці старої. Маєток зведено за прямокутним планом, з прибудованою офіциною, що разом із маєтком утворює букву L. Будівля має підвал, є двоповерховою з частково житловим горищем. Дах будівлі — чотирискатний і трискатний, з двома коньками. Покритий керамічною черепицею типу «карпіївка». На даху домінують чотири високі димарі. У скатах даху розташовані великі вікна, що забезпечують освітлення мансарди. Вікна прямокутні, двостулкові. Головні двері до будівлі розташовані в ризаліті, увінчаному трикутним тимпаном. У садовій фасаді знаходиться тераса, з якої сходи ведуть до саду. Об’єм будівлі становить 4 200м³, а корисна площа — 1 100м². Після Другої світової війни будівлю маєтку перейняло Державне сільськогосподарське господарство, яке облаштувало тут офіси та житло для працівників. Наразі вона перебуває у приватній власності, і оглянути будівлю маєтку можна лише ззовні.

Муніципальний плавальний басейн на Дравському озері
Муніципальна купальня на Дравському озері - найкраще місце для купання та засмагання в Чаплінеку. Об'єкт є сучасним, безпечним та оснащеним повною інфраструктурою. Територія пляжу та купальні огороджена, доступ до неї можливий лише через спеціально відведені входи. Зона купання велика, з береговою лінією довжиною 175 м. Є плавучий рекреаційний причал у формі літери U, до якого можуть швартуватися яхти або гребні човни. Причал обладнаний захисними перилами та сходами для полегшення входу та виходу з води. Є окремі зони для плавців і тих, хто не вміє плавати. Також є безпечна зона для купання для маленьких дітей. Пляж, як правило, піщаний, але є також трав'янисті ділянки на краю пляжу. Крім того, пляж і зона для купання включає майданчик для пляжного волейболу, дитячий ігровий майданчик, роздягальні та санітарні приміщення. Під час літніх канікул рятувальники ВООПР щодня з 10.00 до 18.00 стежать за безпекою відпочиваючих. Протягом сезону вода регулярно перевіряється на чистоту та придатність для купання. На пляжі також працює пункт прокату водного спорядження (каное, водні велосипеди, гребні човни). Неподалік від зони купання знаходиться муніципальний стадіон і амфітеатр, де проводяться концерти та розважальні заходи.

Мурал «Злоцієнецький 2017» у Злоцієнци
Автором остаточного проекту є д-р архітектор Радослав Барек у співпраці з Домініком Дзєдзіною.

Набережна біля озера Дравсько в Чаплінку
Променад, прокладений на високому березі (Надбрежжя Дравське), — це двокілометрова алея, яка з’єднує центр Чаплінка з рекреаційно-спортивним комплексом (стадіон, пляж під наглядом рятувальників, амфітеатр), розташованим на північ від міста. Прогулюючись променадом, можна побачити пам’ятник Івану Павлу II.

Національний архів
Державний архів у Кошаліні є органом державної адміністрації. Його завданням є збір, опрацювання, зберігання та надання доступу до найважливіших документів, що утворилися в органах державної адміністрації та деяких інших установах, які діють на території Середнього Помор’я.
Архів також є науковою установою, яка займається дослідженням зібраних документів, а також інформаційною, популяризаційною та видавничою діяльністю.

Озеро Брочино
Ось озера пролягає у напрямку північ — південь, воно має видовжену форму. Це невелике місцеве озеро з чистою водою, яке часто зариблюється Польським рибальським союзом. У водах Брочина мешкають такі риби, як, наприклад, короп чи амур. У північно-західній частині озера розташоване місце для купання з причалом.

Палац
Палац було зведено у 1924 році. Він побудований за нерегулярним планом у стилі еклектики. Двоповерхова будівля особливо цікава з боку парку. Увагу одразу привертає розташована по центру кругла вежа з балконом, що спирається на дві колони. Шарму додають сходові клітки, збудовані у крилах будівлі. Палац оточує парк з під’їзною алеєю. До 1939 року палац часто змінював власників. Останній із них загинув у концентраційному таборі.
У 1939–1945 роках палац використовувала молодіжна організація, пов’язана з нацистською партією, — «Гітлерюгенд». Після війни маєток виконував різні функції. Наразі тут розташований Салезіанський молодіжний виховний центр «Будинок молоді».

Палац і садиба
Парк було засновано одночасно з будівництвом палацу, яке відбувалося у 1851–1853 роках. Тоді й виник сад у англійському стилі площею близько 22 гектарів із під’їзною алеєю, який існує й донині. З 1972 року в палаці розміщується Спеціальний навчально-виховний центр, у зв’язку з чим огляд палацу та парку обмежений.

Палац і садибний парк у Цешині
Парк в англійському стилі був закладений поруч з еклектичним палацом у другій половині 19 століття. Сьогодні добре збережений сад займає близько 5,5 гектарів. Любителі природи знайдуть тут екземпляри золотого півня, сріблястого олівера, зеленої ялиці Дугласа, кипарисовика Лоусона, ялиць та ялин. У замку розташований центр дозвілля.

Пам'ятник Папі Римському Івану Павлу ІІ
Пам'ятник Папі Івану Павлу ІІ нагадує про першу подорож кардинала Кароля Войтили на каное по річці Драва. Коли майбутній єпископ Риму ще працював у Кракові, навколо нього зібралася група молодих людей. Вони активно проводили разом канікули та свята. 18 липня 1955 року на місці, де зараз знаходиться муніципальний пляж у Чаплінеку, розпочався їхній перший сплав по річці Драва. Кардинал Войтила спускався на каное по Драві ще в 1961 і 1967 роках. 50-річчя першої подорожі на каное було вирішено відзначити пам'ятником Почесного громадянина Чаплінека, Папи Івана Павла ІІ. Скульптуру спроектував і виготовив Роберт Собочинський, скульптор з Познані. Пам'ятник було відкрито 3 червня 2005 року.

Пункт ремонту велосипедів самообслуговування

Ратуша в Кошаліні
Староміська площа була розпланована у XIII столітті. Разом із типовим для середньовічного міста плануванням вулиць вона утворює історичний містобудівний комплекс. У центрі площі, починаючи з XIII століття, було побудовано послідовно три ратуші. Остання з них була зруйнована — як і інші міські будівлі — внаслідок пожежі у
1718 року (під час розкопок у 2009 році археологи виявили його цегляні фундаменти). Через два роки нову ратушу звели в іншому місці — на південному фасаді ринку, поблизу собору. Натомість у центрі площі було встановлено пам’ятник королю Пруссії Фрідріху Вільгельму I — на знак вдячності за допомогу у відбудові міста. Тоді ж на ринку з’явився перший фонтан, що живився з джерела на Горі Хелмській. Ринок у середньовічному місті виконував насамперед торговельні функції; щодня справи велися у крамницях (суконних лавках), які найчастіше прибудовували до ратуші. Більші
ярмарки та періодичні торги вимагали отримання привілею від правлячого князя. Нагляд за торгівлею здійснювали
міські радники, а еталони мір зберігалися. Ратуша, що займає північну фасадну лінію ринку, була зведена у 1960–1962 роках за проектом Владислава Міхаловського зі Щецина. А будівельні роботи керував Анджей Бонік. Трохи висунутий ризаліт вміщує вертикальні комунікації, а у верхній частині — годинник, оточений металопластикою з гербом міста, виконаною в наші дні кошалінськими майстрами. Вершину годинникової вежі утворює гларієта з прапоровим щоглою. Останній, четвертий поверх будівлі увінчує ажурний фриз, який слугує притулком для всюдисущих голубів. З огляду на необхідність дорогого відновлення фасаду будівлі його було закрито сіткою. Надзвичайно оригінальний фасад будівлі у всіх виданнях став візитною карткою сучасного міста. В історії Кошаліна це шоста за рахунком резиденція міської влади; перші три було зведено посеред ринкової площі, дві наступні — у південній частині фасаду (там, де зараз розташований магазин «Jubiler»). Відразу після Другої світової війни функцію резиденції Міської народної ради виконував будинок у стилі сецесії на вулиці Й. Пілсудського, 11–15, зведений на рубежі XIX і XX століть, з характерним гербовим картушем на фасаді.

Ринок у Білогорді

Ринок у Чаплінку
Ринок у Чаплінку зачаровує своєю затишною чарівністю та атмосферою маленького поморського містечка. Оточений старовинними кам’яними будинками, він є серцем міста та місцем зустрічей мешканців і туристів. Прогулюючись ринком, можна відчути виняткову атмосферу історії, яка гармонійно поєднується з красою навколишньої природи Дравського озерного краю. Це місце, де варто зупинитися на хвилинку, сісти в кав’ярні та спокійно насолодитися неповторним колоритом Чаплінка.

Славоград
Гродзисько Славоград — це етнографічний заповідник, який досі вирує життям. На його території можна не лише побачити старовинні споруди, а й по-справжньому перенестися в часи раннього середньовіччя. Це місце пропонує відвідувачам можливість ознайомитися, зокрема, з архітектурою, костюмами, ремеслами та релігією. На території етнографічного заповідника облаштовано загони для тварин та сади, де вирощують лікарські трави. Середньовічні воїни запрошують відвідувачів взяти участь у різноманітних іграх, таких як метання сокири та спису, стрільба з лука, перетягування каната, бої на мечах. Жінки, у свою чергу, проводять кулінарні майстер-класи, на яких можна, наприклад, спекти власні коржі. Крім того, у Славогроді організовуються майстер-класи, заходи та історичні проекти, у яких можуть взяти участь усі бажаючі.

Стара ратуша
Будівля Старої ратуші — це класичний купецький будинок. Однак про її первісний вигляд відомо небагато, оскільки вона була знищена пожежею у 1506 році. Найімовірніше, її звели у XIV столітті, і вона стояла посеред ринкової площі. Відбудована ратуша також згоріла під час пожежі 1677 року, а наступну спорудили вже як двоповерхову будівлю з дерев’яною вежею, на якій розмістили годинник і дзвін, відлитий Ернстом Крітевіттом із Колобжега. Протягом років ратуша занепадала, аж поки в 1845 році її не закрили, а в 1847 році — не знесли. На той час існувала потреба у створенні представницької резиденції міської влади в місці, гідному цієї посади. Тому з цією метою було придбано одну з кам’яних будівель на ринковій площі та добудовано до неї дерев’яну дубову вежу з годинником. З 1847 року в будівлі розміщувалася міська ратуша. У 1867 році міська влада придбала будівлю, що прилягала до ратуші. На другому поверсі в ній облаштували квартиру тодішнього мера, а на першому поверсі розмістилися судові та приставські органи. У підвалах ратуші були розташовані місця для ночівлі, які на початку XX століття в західній частині було переобладнано під ратушну пивну. До підвалів веде красивий портал, прикрашений рослинними мотивами. Стара ратуша була резиденцією міської влади до 1924 року. У 1926–1952 роках у будівлі розміщувався Регіональний музей. Після ліквідації музею в будівлі до 1998 року розміщувалися комунальні квартири. У 2004 році міська влада провела ревіталізацію частини Старого міста, зокрема Старої ратуші. Наразі у Старій ратуші розміщується Управління реєстрації актів цивільного стану з Палацом весіль та Палата регіональних традицій. У Палаті регіональних традицій проводяться тематичні виставки творів мистецтва та інші заходи. Ратуша пристосована для людей з інвалідністю, з внутрішнього двору до неї веде ліфт.

Старе місто
Старе місто в Полчині-Здрої внесено до реєстру пам’яток архітектури, оскільки тут збереглося середньовічне містобудівне планування. Забудова центру Полчина-Здроя, що стосується пролягання вулиць та розташування будівель, не зазнала суттєвих змін з часу заснування міста. Навіть тоді, коли фахверкові будівлі замінювали на цегляні, у межах старого міста збереглося їхнє первісне розташування. Забудова має однорідний, компактний характер та архітектурний стиль. Місто не було оточене мурами, а лише земляним валом і палісадою. До міста в’їжджали через Чаплінецьку та Колобжеську брами. У XIV столітті ринок розташовувався в центрі міста, мав форму квадрата, а ратуша знаходилася в його центральній частині. Від ратуші до замку вела крута вуличка (збереглася донині). Протягом століть це місце оминали значні історичні події. Воно також уникло руйнувань під час Другої світової війни. З кінця XIX століття почалися поступові реконструкції окремих кам’яниць, розташованих у межах Старого міста. Замок, що колись належав родині фон Ведель, є частиною старого міста. Поруч із замком у межах старого міста розташована церква Непорочного Зачаття Пресвятої Богородиці. У цей костел варто зайти й оглянути його через історичні елементи його інтер’єру. Наразі старе місто в Полчині-Здрої дуже гарно доглянуте, його реконструкція та відновлення охоплюють дедалі більші території. У центрі ринкової площі розташована площа Свободи. У середньовіччі посередині площі стояла ратуша. Перед ратушею височіла фігура лицаря Роланда в натуральну величину, якого вважали взірцем чеснот і символом боротьби за права громадян. Сьогодні в центральній частині площі розташований фонтан у формі тюльпана. Площа викладена бруківкою, її освітлюють ліхтарі в ретро-стилі, що надає цьому місцю особливого шарму. У будинках, що оточують ринок, розташовані: міська рада, відділ реєстрації актів цивільного стану та туристичний інформаційний пункт із безкоштовним доступом до Інтернету.
Старе місто в Полчині-Здрої — це не лише площа. Варто прогулятися вуличками, що знаходяться в межах старомістя. Однією з найпрестижніших вуличок є вулиця Грунвальдзька. Крім того, ця вулиця приховує певні таємниці. Під її поверхнею знаходиться одна з найцікавіших знахідок, пов’язаних із початком історії міста. Знахідку було зроблено в 1997 році під час земляних робіт, пов’язаних із будівництвом газопроводу та заміною водопровідно-каналізаційних мереж. Тоді на глибині близько 1,5 м було виявлено шар круглих дерев’яних балок, укладених паралельно поперек вулиці. Ймовірно, це стародавнє покриття вулиці періоду XIII–XIV століть. Подібні знахідки було виявлено також на вулицях «5 березня» та «Маріацька». Однак відкриття стародавньої вулиці під пішохідною зоною є особливо цінним, оскільки вказує на те, що в середньовіччі тут, ймовірно, пролягав Соляний шлях. Вулиця Грюнвальдська, мабуть, колись була важливим місцем для купецьких караванів, що везли сіль із колобжецьких солеварень на південь, до шляху, що вів до замку Драхім, і далі в бік Великої Полісії. Сьогодні вулиця Грунвальдська закрита для автомобільного руху і є пішохідною зоною для мешканців міста та туристів. Тут розташовано численні магазини та заклади харчування. Вулиця забудована 2- або 3-поверховими будинками, що датуються другою половиною XIX та початком XX століття. Деякі з цих будинків потребують ремонту, але це не забирає чарівності у вулички, тим більше що деякі з них вже відреставровано. Поверхня вулиці викладена бруківкою, освітлена ліхтарями в ретро-стилі. Варто звернути увагу на герб міста, викладений з бруківки, який гармонійно вписаний у покриття на початку пішохідної зони з боку вулиці 5 Березня. Пішохідна зона закінчується невеликою площею. На площі привертають увагу прекрасна зелень та дві будівлі, що стоять одна навпроти одної. Однією з них, найстарішою, є будівля початкової школи, зведена у 1866–1867 роках, що вирізняється багатим архітектурним оформленням. Відмінною рисою цього стилю є фасади з червоної цегли та використання керамічних елементів, що створюють багатий пластичний декор стін. Другою будівлею на площі є поштова будівля, яка датується рубежем XIX і XX століть.  Перед входом до будівлі росте прекрасний пам’ятник природи. Це дуб, що височить над усією площею, з обхватом 320 см, віком понад 120 років. Ще одна вуличка, якою варто прогулятися, — це вулиця 5 Березня. Наразі вона майже повністю відреставрована.

Товариство Кошалінської вузькоколійки
Кошалін, вул. Колейова, 4 Станція Кошалінської вузькоколійки, початок маршруту історичної залізниці, яка була відкрита у 1898 році. Кошалінська вузькоколійка - єдина збережена залізниця такого типу в Кошалінському регіоні, її маршрут колись мав довжину 120 км і з'єднував численні міста регіону. У Кошаліні відкрита для відвідування історична станція вузькоколійки, де є музейна кімната. Тут також можна придбати оригінальні залізничні сувеніри або отримати інформацію. Привабливістю Кошалінської вузькоколійки є її історичний рухомий склад: 100-річні вагони та понад 70-річний паровоз Px 48, єдиний у Польщі в робочому стані на колії шириною 1000 мм. Паровоз керує потягами на 20-кілометровому чарівному маршруті до відомого курорту Росново. Велосипедисти можуть безкоштовно перевозити свої транспортні засоби у спеціальному вагончику вузької колії. Вони також можуть скористатися зупинками, розташованими на маршруті до Росново. Росново є ідеальною відправною точкою для подальших екскурсій: наприклад, навколо ґміни Маньово, навколо Росновського озера, щоб відвідати район історичної гідроелектростанції або поїхати на Ставки Пацьорковські, розташовані в ґміні Тихово.

Топорчик, місце для зупинки та обслуговування велосипедистів
Місце для зупинки та обслуговування велосипедистів, дитячий майданчик біля відпочинкової галявини, навіс та місце для багаття.