Залізничний етнопарк у Любіані
Приватний залізничний етнографічний музей, створений паном Ришардом Квечинським.

Amfiteatr w Krzęcinie

BOK Muzeum Regionalne w Barlinku

Dom przy ul. 1 Maja 16

Fontanna

Głaz narzutowy Wiking

Głaz pamiątkowy "Pionierom Ziemi Myśliborskiej"

Głaz pamiątkowy Jana Pawła II

Izba Historyczna

Jezioro Barlineckie

Jezioro Będzin

Jezioro Chłop

Jezioro Karskie Wielkie

Jezioro Klukom (Tłukom, Kluki ), gm. Choszczno
Jezioro rynnowe pochodzenia polodowcowego, położone w granicach Choszczna. Zabudowa miejska przylega do jeziora na 2/3 długości linii brzegowej. Wzdłuż brzegu ciągną się dwa parki: Przyjeziorny i Miejska Górka, w których rosną pomniki przyrody, m.in. dwie topole czarne, buk zwyczajny i dąb szypułkowy. Okalający jezioro stosunkowo płaski pas lądu przechodzi w południowej części w skarpę porośniętą pojedynczymi drzewami. Klukom ma ubogą roślinność wodną, jednak w wielu zakątkach można spotkać rzęsę, rogatka, strzałkę wodną. Faunę przybrzeżną i brzegową najczęściej reprezentują ptaki. Żyją tu perkozy, łyski, kurki wodne, dzikie kaczki i łabędzie. Miłośnicy wędkowania mogą tu złowić lina, okonia, szczupaka, węgorza czy sandacza.
Jezioro Klukom wraz z jeziorami Żeńsko i Raduń, które zostały połączone kanałami, tworzą szlak wodny o długości ponad 10 km.
Powierzchnia: 85,4 ha
Głębokość max.: 17,9 m
Głębokość średnia: 8,2 m
Szerokość max.: 750 m
Długość max.: 2 425 m
Długość linii brzegowej: 5 900 m
Wysokość bezwzględna: 53,7 m n.p.m.

Jezioro Kościelne

Jezioro Królewskie

Jezioro Myśliborskie

Jezioro Pełcz

Jezioro Raduń gm. Choszczno
Raduń – jezioro na Pojezierzu Choszczeńskim, w pasie Pojezierzy Zachodniopomorskich, administracyjnie położone w gminie Choszczno (powiat choszczeński, województwo zachodniopomorskie). Jezioro znajduje się 2 km od Choszczna, w niewielkiej odległości od drogi wojewódzkiej nr 160.
Powierzchnia lustra wody Raduni wynosi 106,8 ha, a jej linia brzegowa równa jest 8450 m[1].
Czysta woda, bogata flora i fauna zadecydowały o wyznaczeniu na tym terenie ośrodków rekreacyjnych, sportowych i turystycznych oraz infrastruktury usługowej i technicznej. Żyją tu m.in. perkozy, kruki wodne, dzikie kaczki i łabędzie. Wiosną można spotkać tu liczne stada czajek, klucze dzikich gęsi oraz żurawi.
SZLAK TRZECH JEZIOR (zespół przyrodniczo-krajobrazowy), to bardzo piękny kompleks wodny, składający się z trzech polodowcowych jezior: Klukom, Żeńsko, Raduń, połączonych jeszcze bardziej urokliwymi kanałami. Ten szlak, o łącznej długości ponad 10 km i powierzchni ponad 220 h, jest obszarem bogatego występowania flory i fauny.
Kanały jak z dżungli
Płynąc kanałami łączącymi te jeziora, zauważmy jak bardzo zróżnicowany jest to kompleks krajobrazowy. Jeziora, przyległe torfowiska, bagienne lasy, wywłóczniki, rogatki i bardzo osobliwe podwodne łąki tworzone przez rdestnice, chwilami przypominają spływ brazylijską dżunglą. Na dodatek, cieki te otoczone są bagiennymi olsami, które tworzą ostoję dla flory i fauny. Udokumentowane jest, że na tym terenie znajduje się ponad 30 gatunków roślin chronionych i sami bez problemów zauważymy wspomniane już grzybienie czy też okazy przytulii wodnej, kaliny koralowej, przywrotnika połyskującego, łopianu gajowego czy okrężnicy bagiennej. Na przybrzeżnych kwiatach spotkać można rzadkie motyle: paź królowej, czerwończyk nieparek czy kilku odmian rusałek. Traszka, kumak i rzekotka, to spotykane tam płazy. Bez problemów też sfotografujemy zaskrońca, jaszczurkę zwinkę czy padalca. Jeziora są również bardzo atrakcyjne dla wędkarzy. Złowiono tu ponad 20-kilogramowe okazy suma, karpia i  tołpygi oraz nieco mniejsze szczupaka i sandacza. Nie brakuje też leszczy, linów i wszędobylskiej płoci. Na miłośników obserwacji ptaków czeka ich ponad 60 gatunków, w tym m.in.: perkozy, czaple, bociany, łabędzie, gągoły, kilka odmian kaczek, derkacze, dzięcioły czarne i zielone, a przede wszystkim barwne zimorodki. Sarny, jelenie i dziki, to nic rewelacyjnego, ale jak będziemy się cicho zachowywać, to może uda się nam wypatrzyć wydrę, borsuka, bobra czy jenota. W tych rejonach leśnicy widywali też szopy pracze, a przy południowym brzegu jeziora Klukom spotkać możemy wygrzewające się w słońcu żółwie czerwonolice.

Jezioro Renickie

Jezioro Wądół
Powierzchnia jeziora wynosi ok. 155 ha, a w najgłębszym miejscu dno jest na głębokości 15 m. Jezioro leży w dorzeczu rzeki Myśli i otacza z północnej strony miejscowość Lipiany, dlatego zwane bywa czasem Lipiańskim Północnym. Jezioro Wądół, razem z położonym na południu Lipian Jeziorem Kościelnym, kiedyś było jednym akwenem, przez co stanowiło naturalną, wodną zaporę obronną miasta. Dzisiaj jeziora te są połączone tylko wąskim kanałem, który przebiega pod ulicą Mostową. Jezioro ma dwa półwyspy – leśny na północy, gdzie można spotkać potężny (obwód 11,8 m) głaz narzutowy z różowego granitu, oraz południowy, tzw. „Grodowy”.
Dla miłośników wędkarstwa ważną informacją jest fakt, że Wądół jest jeziorem sandaczowym, chętnie odwiedzanym przez wędkarzy. Niewątpliwą zaletą tego jeziora jest łatwy dostęp do linii brzegowej, która jest porośnięta trzcinami i sporadycznie lasem, a nachylenie stoków jeziora jest łagodne. W wodach Wądołu pływają takie gatunki ryb, jak sandacze, ukleje, leszcze, okonie, szczupaki, płocie, zdarzają się nawet węgorze. Zezwolenie na amatorski połów ryb można wykupić w punktach sprzedaży zezwoleń Polskiego Związku Wędkarskiego bądź w siedzibie firmy dzierżawiącej ten obwód rybacki.
Dzięki tak atrakcyjnym walorom turystycznym i położeniu, obok wędkarzy, na jeziorze można spotkać m.in. kajakarzy, a w samych Lipianach funkcjonuje plaża miejska przy ul. Lipowej, gdzie można również skorzystać ze ślizgawek wodnych, przebieralni, pryszniców i przede wszystkim z nowego pomostu. W Lipianach działa także przystań żeglarska „Wądół”, pole biwakowe z infrastrukturą oraz wypożyczalnia sprzętu wodnego. W sezonie turystycznym w ciągu dnia na plaży dyżuruje 2 ratowników (w godz. 10:00 – 18:00), dzięki czemu wypoczynek nad Wądołem jest bezpieczny i bardzo popularny wśród okolicznych mieszkańców oraz przyjezdnych z dalszych miejscowości (m.in. Szczecina).

Jezioro Łubie (Głazowskie)

Kamienica przy ul. Buczka 11

Klasztor pocysterski

Kościół filialny pw. Dobrego Pasterza
Kościół zbudowany w 1892 r., neogotycki, ceglany.
Poświęcony 20 X 1946 r. Należy do Parafii pw. św. Wojciecha BM w Sulimierzu.
Plan nabożeństw: niedz. 9:30, czw. 17:00 lub 18:00. Odpust: IV Niedziela Wielkanocna.

Kościół parafialny pw. Narodzenia Najświętszej Maryi Panny

Kościół parafialny pw. Niepokalanego Serca NMP

Kościół parafialny pw. św. Jana Chrzciciela

Kościół parafialny pw. św. Wojciecha BM

Muzeum Pojezierza Myśliborskiego

Muzeum Wojskowości, Szkolnictwa i Wsi

Obwarowania miejskie Myśliborza

Pałac

Plaża miejska w Choszcznie

Plaża nad jeziorem Barlineckim

Plaża Pełczanka

Pojezierze Myśliborskie

Pomnik Papieża Jana Pawła II

Puszcza Barlinecka

Ratusz

Tor rowerowy Choszczno

Winnica Ziemomyśl

Барщ Сосновського
Барщ Сосновського (Heracleum sosnowskyi) – це рослина, що викликає опіки! Перебування поблизу барщу становить велику небезпеку для здоров'я людини!
Барщ Сосновського відноситься до інвазивних рослин і поширений по всій території Польщі. Найчастіше барщ Сосновського можна зустріти вздовж водотоків, на схилах канав, на узліссях і узліссях, а також на луках і пасовищах.

Будівля за адресою вул. Армії Польської, 18
Будівля була зведена наприкінці XIX століття, про що свідчить одна з дат (1896 р.), розміщена на стіні ганку, а також конструктивні та стильові особливості будівлі, зокрема історизуюче оздоблення фасаду, характерне для будівель рубежу XIX і XX століть.
Будівля була зведена у 1896 році й від самого початку виконувала житлово-господарські функції. Ймовірно, на першому поверсі розміщувався магазин або винний бар. З джерельних документів випливає, що у 20-х роках XX століття в цьому будинку мешкала Еріка Діренфілд, про що також свідчать ініціали її прізвища на фасаді ганку. Після 1945 року до кінця 80-х років у будівлі розміщувалася школа, потім тут була розташована штаб-квартира управління освіти, а в 90-х роках вона перейшла у власність приватного власника.
Це двооб’ємна будівля, основний корпус якої має форму лежачого паралелепіпеда, а ганок — форму стоячого паралелепіпеда, накрита плоским дахом. Фасади будівлі виконані в декоративному стилі, причому всі стіни оформлені однаково. Передній фасад — п’ятиосьовий, з одноосьовим еркером, що спирається на волютові консолі, з багатим пластичним оздобленням із рослинними та антропоморфними мотивами (маскарони) та лусковим орнаментом. Під плитою еркера розташована ліпнина у вигляді круглої розетки. Кути стін оздоблені буніруванням та облицьовані цеглою, нижня частина має вигляд псевдобалюстради з пілястрами, карнизом та мотивом гірлянд, а все це увінчано тимпаном. Фасад, окрім багатих архітектурних деталей, характеризується різноманітною фактурою та кольоровою гамою. Західний фасад підкреслений тривісним ганком. Він повністю цегляний, з ретельно виконаним перехресним кладенням та зашпаклеваними швами, з кольоровою компоновкою цегли — жовто-червона композиція.
Усередині не збереглося історичного оздоблення. Об’єкт доступний ззовні.

Будинок на вул. Ринкова, 9 у Барлінку
Будинок на Ринку був зведений у першій половині XIX століття. Це двоповерховий житловий будинок. Він спроектований на прямокутному плані. Будівля має трисхилий дах. На увагу заслуговують оздоблені обрамлення вітрин та дверей. Будинок перебуває у приватній власності, тож, окрім місць надання послуг, його можна оглянути лише ззовні.

Будинок чемпіона світу з шахів Еммануеля Ласкера
Емануель Ласкер народився 24 грудня 1868 року в Барлінку, будучи четвертою дитиною кантора місцевої синагоги. Тут він відвідував загальноосвітню школу. Після закінчення гімназії в Горжові у 1888 році він переїхав до Берліна, щоб розпочати навчання на математичному та філософському факультетах Берлінського університету. Завдяки старшому братові Бертольду, який вивчав медицину, він розпочав шахову кар’єру. Він перемагав найвидатніших шахістів, що принесло молодому Ласкеру не лише гроші, а й славу. У віці 25 років він став чемпіоном світу з шахів.

Велосипедна зупинка Dzikowo

Велосипедна зупинка Pełczyce

Велосипедна зупинка Zaměcin

Велосипедна зупинка в Myślibórz
У Мисліборзі з'явилася ця чудова Зона відпочинку для велосипедистів. Тут є альтанка, лавки та столи, сміттєві баки для роздільного збору відходів, стенди та - станція ремонту велосипедів Це місце неодмінно стане в нагоді на стежці та у велосипедних пригодах. Інвестиція Лідер Озерного краю ЛАГ здійснена за підтримки #EUFunds for Rural Areas (Європейські фонди для сільської місцевості).

Велосипедна зупинка в Кшенціні
У Кшенціні створено гарну зону відпочинку для велосипедистів. Тут є альтанка, лавки та столи, сміттєві баки для роздільного збору відходів, стенди та - станція ремонту велосипедів Це місце неодмінно стане в нагоді на маршруті та у велосипедних пригодах. Інвестиція Лідера озерного краю ЛАГ підтримана програмою #EUFunds for Rural Areas (Європейські фонди для сільських територій).

Велосипедний лічильник Mostkowo

Випускна вежа в Пельчицях

Водонапірна вежа
Водонапірна вежа в Хощні була зведена у 1903 році. Під час Другої світової війни вежа була майже повністю зруйнована. Збереглося лише цегляне ядро вежі. У 50-х роках XX століття вежу відбудували. Для відбудови вежі використовували бетон і залізобетон. У результаті це створило контрастне поєднання з оригінальним стовбуром вежі. Також було змінено первісну, чарівну форму вежі. Наразі вежа виконує утилітарні функції, у її внутрішній частині розташована аптека. Для потреб аптеки на першому поверсі вежі було добудовано додаткове приміщення, призначене для господарських потреб.
Висота вежі становить 32 м, оригінальний стовбур вежі сягає 13 м. Нещодавно фасад вежі було оновлено. Вежа є цікавим об’єктом, її варто побачити під час екскурсії по Хощно. Її можна оглянути ззовні.

Водяний млин руїна

Газовий завод
Газовий завод у Хощні було запущено наприкінці XIX століття. Його комплекс складається з власне будівлі газового заводу та адміністративно-житлового будинку. Наразі об’єкт не виконує своєї первісної функції. Його можна оглянути лише ззовні.

Дворовий парк у Сарнику
Парк було засновано наприкінці XIX століття, коли в Сарнику родина Ведлів збудувала палац. Наразі від палацу залишилися лише руїни. У парку росте старовинний ліс. На території парку також знаходяться залишки садового фонтану. Наразі палац і парк перебувають у приватній власності.

Дворянський парк
Перші згадки про сучасне Сулімерз, колишнє Адамсдорф, датуються кінцем XIII століття. З того часу походить документ, у якому цистерянкам у Речі було надано право патронату над місцевим костелом, яке вони зберігали аж до XVI століття. З моменту свого заснування і аж до 1945 року село було шляхетським і переходило з рук в руки різних власників. Після війни маєток було націоналізовано, і він перейшов у власність державних сільськогосподарських господарств.
Від часів розквіту в південній частині села збереглися садиби. Заснований у XIX столітті садибний парк займає 6 га і простягається вздовж берегів Сулімерського озера. У парку можна побачити численні старовікові дерева — дуби, буки звичайні, верби білі, клени, каштани та липи. Їхній вік оцінюють у 100–150 років, а обхват стовбура деяких екземплярів сягає 400–450 см. Колись у парку знаходився маєток та господарські будівлі. На жаль, сам палац у 60-х роках XX століття вже був руїною, і на його місці звели житловий будинок. До наших днів збереглися господарські будівлі XIX століття. Вони утворюють чотирикутник із просторим двором посередині. Серед будівель можна виділити зерносховище з підйомником та комору з гербом.
Усе це зараз перебуває у приватній власності, і його можна оглянути ззовні.

Залишки середньовічних укріплень у Барлінку
У XIV столітті Барлінек мав систему укріплень, що оточувала місто стіною висотою сім метрів і довжиною 1800 метрів. До складу укріплень входили рови, сторожові вежі, башти та ворота, а також дві протилежні брами: Млинська (залишки якої — кам’яний будинок із баштою-еркером, розташований на вулиці Незалежності, 7) та Мислиборська (від якої до сьогодні не збереглося жодних споруд).
У XIX столітті більшу частину укріплень було розібрано, а решта зазнала значних руйнувань під час Другої світової війни. Фрагменти, що збереглися — довжиною 400 метрів — знаходяться переважно на перетині вулиць Горної та Хмільної, де можна побачити вцілілі ефектні деталі корони стін, залишки сторожових веж та «Собачу браму».
Інші залишки укріплень можна побачити також на вулиці Єзьорній. Вони дають уявлення про могутність середньовічних укріплень, що захищали місто в ті часи, коли воно було прикордонним оборонним містом.

Китайський дім
«Китайський дім» отримав свою назву на честь першого власника будівлі, який значну частину свого дорослого життя провів на Далекому Сході. Він був захопленцем і популяризатором старокитайської настільної гри «Го». Повернувшись із мандрівок, він оселився в місті свого дитинства, яке вже не виглядало так, як він його запам’ятав із наймолодших років. Він увічнив одну з небагатьох збережених ділянок міських мурів у новозбудованій будівлі. Її можна побачити й досі з боку вулиці Гродзької. Хоча на перший погляд це важко помітити, архітектура будівлі нагадує давні фортифікаційні споруди. Якщо придивитися уважніше, виникає асоціація з вежею або брамою в міських мурах. Найбільш характерною деталлю будинку є еркер, верхівка якого має бути мініатюрою колишньої Великої Водної Брами. Увагу привертає також використання каменю в нижніх частинах будівлі. Будинок перебуває у приватній власності, тому його можна оглянути лише ззовні.

Місце відпочинку

Місце відпочинку в м. Лип'яни

Місце для відпочинку

Місце для кемпінгу
Місце, створене Державними лісами.

Міські укріплення
Міські укріплення в Хощні були зведені на рубежі XIV і XV століть. До сьогодні збереглися лише фрагменти стін. Стіни були збудовані з каменю та цегли, а їхня довжина становила 1600 м. Вони були укріплені системою валів і ровів. Північну сторону захищали болота.
Міські укріплення мали три брами, сім веж і 36 сторожових постів. Брами розташовувалися біля головних в’їздів до міста. З заходу розташовувалися Кам’яна брама (виїзд у напрямку Барлінека та Мислибожа). З південного сходу — Висока брама (виїзд у напрямку Добєгнєва). Млинська брама розташовувалася з півночі (виїзд у напрямку Старгарда).
У першій половині XVIII століття було прийнято рішення про знесення оборонної системи. Було знесено три брами, почато засипати рови та зрівнювати вали. Тоді й виникла ідея перетворити ці території на рекреаційні зони. На території на західній і південній сторонах мурів облаштували парк (нині — Парк Моніушка) та рекреаційно-спортивні майданчики. На південному валу, вздовж вулиці Пястовської, проклали прогулянкову алею, яка носить назву «Пястовські вали».
До наших днів збереглися лише невеликі фрагменти середньовічної міської стіни. Існує значна частина північної стіни, а також уривки південної та західної стін. З розібраних брам залишилася кругла споруда — рондель передньої частини Кам’яної брами — Барбакан. До сьогодні в ньому збереглися стрілецькі отвори та фриз із чорної цегли. Барбакан розташований на розі вулиць Пястовської та Свободи, тут знаходиться будівля міської ради.

Міські укріплення
У першій половині XIV століття розпочалося зведення фортифікаційних споруд. Барлінек оточили еліптичним кільцем із семиметрової кам’яної стіни. До нього вели ворота Місліборська та Млинська. До берега озера можна було дістатися через водні ворота — Малу та Велику. Оборону підсилювали 27 веж та сторожових пунктів. У 20-х роках XIX століття стіни та ворота, що обмежували розвиток міста, були значною мірою розібрані. Наразі ми можемо помилуватися двома ділянками мурів: зниженою частиною між вулицями Єзіорною та Гродзькою, а також краще збереженою ділянкою на перетині вулиць Хмільної та Горної. Уздовж останньої можна побачити верхню частину мурів, сторожову вежу та «Псовську браму».

Міська ратуша
Нинішня будівля ратуші була зведена у 1771–1772 роках на місці споруди, що виконувала ту саму функцію. Ймовірно, це вже третя будівля ратуші, що стоїть на цьому місці. Перша будівля згоріла під час пожежі в місті, що сталася в 1539 році. Ратуша — це класицистична цегляна двоповерхова будівля, спроектована за прямокутним планом. Вхід веде через центральний ризаліт, звернений до площі. Його прикрашають рустовання та завершення у вигляді тимпану, у якому чітко видно отвір. Раніше в ньому був розміщений годинник. Прямокутні вікна прикрашені ліпними декоративними мотивами в стилі бароко (паноплія) та рококо (рокайль). З західного боку, над одним із вікон, розміщено герб Міслібожа. Колись у будівлі зберігалися еталони міслібожських мір і ваг, міські прапори, а також документи, що стосуються історії міста. Нині тут розташовані Управління міста та громади Міслібожа та Міська рада. Перед ратушею розташований модерністський фонтан та меморіальні камені: на честь Івана Павла та піонерів Місліборзької землі.

Мед із Пшелевіц, пасіка Ольгерда та Еви Кустош
Мед із Пшелевіц є традиційним продуктом з 1974 року. Цей продукт внесено до Списку традиційних продуктів. Мед збирають у Дендрологічному саду в Пшелевіцах, де росте близько 1,2 тис. сортів дерев і чагарників, завдяки чому смак багатоквіткового липового меду є винятковим.

Палац Августа Шульце
Палац та пов’язаний з ним маєток існують у селі Надарзин щонайменше з XVIII століття. Сам палац було зведено у 1902 році, коли маєток належав Августу Шульце. Це двоповерхова будівля, повністю підвальна, накрита невисоким двосхилим дахом із пологим нахилом скатів. Будівля вирізняється дуже багатими архітектурними деталями, виконаними в дусі історизму.
Будівля зведена на плані у формі літери «Т». Головний корпус має форму прямокутного паралелепіпеда; з південно-західного боку розташований ризаліт, який закритий з трьох боків і виступає за лінію фасаду будівлі. За межі південно-західної стіни також виходить тристоронньо закритий ганок. Південно-східне крило споруди також має форму прямокутного паралелепіпеда. До його південно-східної стіни прибудована веранда, яка безпосередньо з’єднана з бальною залою. У будівлю можна потрапити через головний вхід, розташований у фасаді, а також через ганок і веранду.
У фасаді з фасадної сторони переважають спрощені та чіткі форми. Його композиція є симетричною. Дуже добре виділені горизонтальні та вертикальні поділи. У горизонтальному плані це: цоколь навколо будівлі, увінчаний побіленим карнизом, смуга між цоколем будівлі та рівнем підвіконь першого поверху, підкреслена іншою фактурою штукатурки та контрастною кольоровою гамою, лінії, визначені підвіконнями, наріжні лінії та надвіконні карнизи, а також простий міжповерховий карниз, підкреслений коричневим кольором. У вертикальному напрямку лінії визначають прорізи віконних отворів, підкреслені контрастно пофарбованими облямівками, ризаліт, розташований посередині фасаду, та колони портика перед головним входом.
Усередині будівлі лише у бальному залі збереглося первісне оздоблення. На особливу увагу заслуговує ліпне оздоблення стін і стелі.
Палац оточений маєтковим парком із старовинними деревами.
Власником є Агентство сільськогосподарської власності Державного казначейства, відділення у Варшаві. Наразі об’єкт використовується як житло. До нього можна потрапити ззовні.

Палац родини фон Шредер
Палац у Любіані був зведений у 1900 році родиною фон Шредер. Це будівля в еклектичному стилі, прикрашена ризалітами. Її архітектурна форма відображає нові тенденції в будівництві резиденцій на початку XX століття.
Палац — досить велика споруда: його довжина становить 408 м, ширина — 173 м, а висота — 145 м. Будівля зведена на плані трьох прямокутників, що стикаються між собою. Фасад будівлі орієнтований на південний схід. Це двоповерхова будівля з підвалом, покрита чотирисхилим дахом. У довгих скатах даху корпусу споруди розташовані невеликі мансардні вікна, покриті двосхилими дашками. Фасад прикрашений ризалітами, накритими конструктивно незалежними двосхилими дахами. Уявні ризаліти довгих фасадів висунуті за лицьову поверхню стін приблизно на 70 см. Веранда, розташована на цегляному цоколі, спирається на дерев’яні оздоблені колони, з’єднані ажурними аркадними арками. Вхід на веранду знаходиться з житлового боку. До будівлі ведуть головний вхід та входи у довгих фасадах. Головні двері будівлі — дубові, двостулкові. Віконні прорізи мають форму вертикальних прямокутників, увінчаних арками; у бальному залі — шестистулкові вікна. На особливу увагу заслуговує бальний зал із чудово збереженим інтер’єром.
Палац — доглянута будівля. Це об’єкт, який варто побачити. Навколо палацу розкинувся парк другої половини XIX століття.
У 50-х роках Лубіану включили до складу сільськогосподарського підприємства Державного центру племінного розведення, а в 60-х роках до Лубіани перенесли штаб-квартиру POHZ. У 1994 році підприємство було перетворено на ТОВ «OHZ Любіана», а його власником стала Державна скарбниця; досі в палаці розташована штаб-квартира правління.

Пансіонат «Над озером»

Парафіяльна резиденція на вул. Косьцельній
Будівля парафіяльного будинку була зведена у XIX столітті. Це будівля у готичному стилі з червоної цегли. Варто звернути увагу на сонячні хрести, що розміщені на стіні будівлі. З 1993 року будівля виконує функцію парафіяльного будинку. Раніше тут розміщувалися німецька школа, лікарня та медичний центр. Це дуже гарна, доглянута історична споруда, яку варто побачити під час екскурсії по Пелчице.

Пелчицький центр відпочинку та туризму "Пелчанка"

Питна вода

Площа Свободи (Ринок) у Ліпянах
Площа Свободи, яка є ринковою площею Ліпіан, є серцем міста та одним із його найчарівніших місць. Оточена старовинними кам’яницями, вона зачаровує спокійною атмосферою та історичним колоритом, що нагадує про багатовікові традиції цього поморського містечка. Прогулянка по ринку дозволяє відчути виняткову атмосферу Ліп’ян, де історія гармонійно переплітається з повсякденним життям мешканців. Це ідеальне місце, щоб трохи відпочити, помилуватися архітектурою та відкрити для себе неповторний шарм міста, розташованого серед мальовничих озер.

Пошта
Будівля пошти була зведена наприкінці XIX століття. Це двоповерховий кам’яний будинок, побудований у стилі історизму. Він переважно нагадує класицистичні форми, що помітно на фасаді. Імена будівельників та архітекторів будівлі залишаються невідомими. З самого початку будівля виконувала функції житлово-послугової. У 70-х роках споруда зазнала капітального ремонту. Другий поверх будівлі з’єднаний із другим поверхом сусідньої будівлі ратуші.
Будівля має форму лежачого паралелепіпеда, накритого високим двосхилим дахом. Архітектурна композиція будівлі базувалася на осьовому розміщенні віконних і дверних прорізів. На фасаді вікна згруповані у три секції. На другому поверсі фронтонні вікна мають архітектурну оправу у вигляді фланкуючих пілястр, з’єднаних сплощеними фронтонами. Центральні вікна розділяють аналогічні пілястри. Віконні прорізи прикрашені профільованими карнизами та облямівками, що їх з’єднують. Цей архітектурний елемент є типовим для утилітарних будівель того періоду.
Інтер’єри будівлі не зберегли історичних цінностей і були пристосовані до потреб пошти, штаб-квартира якої розміщується в цій будівлі.

Пташиний рай
«Пташиний рай» у Барлінку — це незвичайна приватна ініціатива місцевого ентузіаста та пенсіонера, пана Веслава, який створив цю безпечну оазу поруч зі своїм будинком. На території цієї унікальної інсталяції розташовано понад 200 ручно виготовлених гніздових будиночків, годівниць та сотні готелів для комах. Головною ідеєю проекту є активний захист природи та забезпечення притулку й їжі диким птахам, щоб кожен крилатий мешканець околиці мав свій власний, безпечний куточок.

Пункт ремонту велосипедів самообслуговування

Рекреаційна зона
Невелика зелена зона, розташована в центрі села біля дороги . Тут знаходиться великий навіс для пікніків і невеликий ігровий майданчик.

Скульптура Хоща

Станція Доліце

Станція Хошчно
Залізничний вокзал Хошчно - відправлення, прибуття, інформація

Старе місто
Історія Хощна сягає XIII століття. У 1284 році місто отримало привілей про заснування. Наприкінці XIII століття площа міста становила 24 га. Воно було розплановане за паралельним принципом і мало форму півкола. Місто поділялося на чотири квартали з ринковою площею в центрі. У XIV та XV століттях місто переживало економічний та політичний розквіт. Тоді забудову міста становили: чотирикутний ринок, мережа чотирьох головних і поперечних вулиць, а також система укріплень. На ринку розташовувалися парафіяльна церква з кладовищем, ратуша, торговий дім, крамниці та м’ясні лавки. Оборонну систему міста утворювали кам’яно-цегляні стіни, 36 сторожових веж, 5 оборонних башт та 3 брами: Висока, Млинська та Кам’яна.
Під час Тридцятирічної війни (1618–1648) місто зазнало значних руйнувань. З колишньої забудови залишилися лише міські укріплення. Під час відбудови міста після війни забудову розріджували, а головні вулиці вимостили бруківкою. Наприкінці XVIII століття з’явилися вуличні насоси. До XIX століття міська забудова розташовувалася в межах мурів та передмість перед міськими воротами. У 20–30-х роках XX століття з’явилася забудова вулиць, прокладених на південь від старого міста.
Коли в лютому 1945 року Хощно було захоплено радянськими військами, було зруйновано 1345 будівель — понад 80 % забудови. Найбільше постраждало Старе місто. Крутопотужна відбудова міста тривала до 60-х років. З довоєнної архітектури збереглося лише кілька об’єктів, серед яких — парафіяльна церква, барбакан, половина водонапірної вежі, вокзал, залишки міських мурів. У 1984 році Хощно відсвяткувало 700-річчя заснування міста. Територія старого міста внесена до реєстру пам’яток.

Територія Старого міста
У Місліборзі до наших днів збереглося історичне планування Старого міста, що датується XIII століттям. Його походження сягає VI століття до нашої ери. Тоді над сучасним Мислиборським озером, на пагорбі «Винниця Тумська» (Лиса Гора), було зведено городище лужицької культури. Біля його підніжжя виникло рибальське поселення. На цьому ж місці на рубежі VIII і IX століть нашої ери існував слов’янський городище Жолдин (Солтин, Солдін або Слодзин), яке проіснувало до XII століття. Подією, яка визначила сучасний вигляд міста, стало надання міських прав у період між 1262 і 1270 роками. Тоді було розплановано характерну овальну сітку вулиць, яка чудово простежується й донині, з головною вулицею (нині — Героїв Варшави) та центрально розташованим ринком. На ринку, який нині носить ім’я Івана Павла II, було зведено будівлю міської влади — ратушу, що збереглася до наших днів. Невдовзі після отримання привілею на заснування місто було оточене стіною з воротами та вежами. Міщани, які збагачувалися завдяки ярмаркам, що проводилися в місті, будували пишні будинки, які, на жаль, не збереглися до наших часів. У період найвищого розквіту Місліборж був місцем проведення станових з’їздів, судів, а також мав власні міри, ваги та право карбування монет. У 1433 році розвиток міста зупинився внаслідок його захоплення та спалення гуситами. Наступне руйнування здійснив у 1473 році західнопоморський князь Богуслав X. У XVI столітті Мислиборз спустошували величезні пожежі, а в XVII і XVIII століттях — Тридцятирічна та Семирічна війни. Хоча місто щоразу піднімалося з колін, енергія витрачалася на відбудову, а не на розвиток. Тому Місліборж не відіграв провідної ролі в історії регіону. Певне поліпшення статусу міста принесло лише відкриття залізничних сполучень із Кострином, Старгардом-Щецинським, Барлінком та Горжовом-Великопольським. На жаль, внаслідок подій Другої світової війни Місліборж зазнав руйнувань майже на 40 %. Увесь комплекс Старого міста було внесено до реєстру пам’яток архітектури.

Туристичний інформаційний центр у Барлінеку
Туристичний інформаційний центр надає інформацію про туристичну та культурну пропозицію гміни та міста Барлінек, Мисліборського повіту та околиць. Тут можна придбати карти, путівники та книги, пов'язані з регіоном, а також отримати допомогу в контакті з пілотами та туристичними гідами.
Інформація надається польською та англійською мовами.

Фонтан із статуєю «Гусярки»
Цю скульптуру подарували місту в 1912 році двоє мешканців Барлінка, які заробили в Німеччині значний статок, а її автором є мюнхенський художник Кнут Акерман (або Кнут Акберг, як вказують інші джерела). Мальовничий фонтан — улюблене місце зустрічей мешканців. «Гусярка» стала символом Барлінка, а постать дівчини пов’язана з місцевою легендою про пастушку, яку несправедливо засудили до смерті за нібито чаклунство. Її врятували гуси, які прилетіли безпосередньо перед стратою і підняли дівчину на своїх крилах.

Фонтан на Ринку
Фонтан розташований посередині площі Івана Павла II. Він має круглу форму, а в центрі розташовано тринадцять струменів, з яких вода б’є до центру. У центрі фонтану розташовані гармонійно поєднані між собою різьблені овальні фігури.

Хощанська земля

Хощеська Алея зірок
Алея зірок польського велоспорту була відкрита в червні 2002 року. Ідею започаткували у 2000 році Збігнєв Стружинський та Ян Шимкевич, а рішення про її втілення ухвалив Ян Кіела, тодішній мер Хощна. Пам’ятник було відкрито з нагоди XXVIII загальнопольського велосипедного критеріуму, присвяченого пам’яті редактора Зигмунта Вайса. На ньому збереглися відбитки долонь багатьох відомих і визнаних велосипедистів, серед яких: Януш Кєржковський, Ришард Шурковський, Станіслав Шозда, Януша Ковальського, Маріана Вєцьковського, Станіслава Кролака, Леха Піасецького, Чеслава Ланга та Зенона Яскули, а також символічна дошка з зображенням розбитої долоні вже покійного Йоахіма Галупчока. Над усім цим красується дошка, присвячена покровителю велосипедного меморіалу, редактору Зигмунту Вайсу.
Алея Зірок Велоспорту має дуже цікаву форму, оскільки... вона не є алеєю. Вона побудована як своєрідна стіна пам’яті. Це висока стіна, на якій розміщено меморіальну дошку та відбитки долонь. З одного боку верхню частину увінчує герб Хощна. Решта майже 30 порожніх місць чекають на заповнення видатними велосипедними долонями.
Автором проекту алеї є пан Даріуш Ланцький з Хощна, а автором портрета Зигмунта Вайса — хощненський скульптор пан Зигмунт Сітко.
Алея з’явилася тому, що в Хощні з 70-х років проводилися велосипедні гонки, і, оскільки вони ставали дедалі популярнішими, на них дедалі частіше приїжджали видатні велосипедисти.

Цвинтар біля церкви
Кладовище в Замецині розташоване біля церкви Непорочного Зачаття Пресвятої Діви Марії. Кладовище було засноване у XIX столітті. На кладовищі знаходиться пам’ятник полеглим у 1914–1918 роках. На пам’ятнику встановлено статую Пресвятої Діви Марії. Пам’ятник розташований праворуч від воріт кладовища. Кладовище огороджене. На його території ростуть величні білі акації, дуби шипулкові та липа дрібнолиста. Кладовище не діє.