Bunkier B-Werk Nord

Cerkiew Grekokatolicka pw. NPB

Cerkiew św. Trójcy

Cmentarz ewangelicki

Galeria Sztuki w Centrum Konferencyjnym Zamek w Szczecinku

Głaz pamiątkowy poświęcony niepodległości Polski

Głaz upamiętniający działalność poddziemia antykomunistycznego na Ziemii Szczecineckiej

Głaz upamiętniający Uczniów Gimnazjum Ks. Jadwigi

Izba pamięci

Jezioro Białe

Jezioro Dołgie

Jezioro Spore

Jezioro Studnica

Jezioro Wielatowo

Jezioro Wielimie

Jezioro Łobez

Józefa Piłsudskiego

Kościół filialny pw. św. Kazimierza

Kościół filialny pw. św. Stanisława BM

Kościół pomocniczy pw. św. Michała Archanioła

Kościół pw. Matki Bożej Dobrej Rady

Kościół pw. Najświętszej Rodziny

Kościół pw. Narodzenia Najświętszej Maryi Panny

Kościół pw. Św. Wojciecha Biskupa i Męczennika

Miejsce odpoczynku

Muszla Koncertowa

Muzeum Regionalne w Szczecinku

Muzeum Wału Pomorskiego i II Wojny Światowej

Mysia Wyspa

Obelisk poswięcony bohaterom Armii Czerwonej

Park dworski

Plaża Miejska

Plaża Miejska BCKIR nad jeziorem Łobez w Białym Borze

Pojezierze Szczecineckie

Pomnik 600-lecia

Pomnik Cesarza Fryderyka Wilhelma III

Pomnik grobowy Jana Samuela Kaulfussa

Pomnik ofiar I wojny światowej

Punkt Informacji Turystycznej

Spore - wieża obserwacyjna

Tablica pamiątkowa Kurta Hummela

Village beach at Lake Wierzchowo

Wieża św. Mikołaja

Wieża widokowa Świątki

Wyciąg do Nart Wodnych i Wakeboardu w Szczecinku

Будинок директорів
Будівля, зведена у 1872–1873 роках як друга споруда колишньої гімназії княгині Ядвіги. Розташована на розі вулиць Княгині Єлизавети та Петра Скарги. Будівля з червоної цегли, двоповерхова, з мансардою та високими ступінчастими фронтонами. Спочатку будівля використовувалася для навчальних цілей — там розміщувалися бібліотека, класи та лабораторії. На другому поверсі було облаштовано квартиру для директора, звідки й походить назва будівлі. Навпроти, у безпосередньому сусідстві, було збудовано житло для шкільного прибиральника, яке в народі називали «Будинком прибиральника» — сьогодні там працює «Pierogarnia» з такою самою милозвучною назвою. У 1913 році гімназія переїхала до нової будівлі в міському парку. Відтоді Будинок директорів слугував також іншим вчителям та ученицям школи як інтернат.

Будинок сторожа
Будівля, зведена, найімовірніше, за часів директора Германа Леманна, використовувалася в шкільних цілях як будинок для шкільного прибиральника. Після війни, ймовірно, спочатку тут розміщувався інтернат педагогічного ліцею, пізніше — склад для потреб музею, а потім протягом багатьох років — бар «Jaspa»; з 2010 року в цьому приміщенні працює бар «Pierogarnia».
Будинок прибиральника — «Pierogarnia»

Вежа Пшемислава
Вежа, зведена на честь німецького канцлера Отта фон Бісмарка у 1910–1911 роках на місці середньовічного городища. Згодом її перейменували на Вежу Пшемислава. Наразі вежа функціонує як оглядовий майданчик, відкритий для всіх відвідувачів. На її вершині розташована тераса, з якої відкривається чудовий краєвид на озеро Тршесіцько та частину панорами міста, що робить її однією з найцікавіших визначних пам’яток Щецинка. Біля вежі знаходиться причал із зупинкою водного трамвая, тренажерний майданчик «під відкритим небом» та відведене місце для розпалювання багаття.

Водний трамвай
Шчецинецький водний трамвай — одна з найважливіших туристичних атракцій міста, а також «Туристичний продукт року 2007». Прогулянковий корабель «Княгиня Ядвіга» — одне з найчарівніших плавзасобів у всьому Дравському озерному краю. Завдяки реконструкції він зараз може прийняти на борт 174 особи. Корабель чудово підходить для організації святкових заходів та корпоративних подій (стандартна програма включає годинний круїз по озеру та пікнік на Мишачому острові). Також існує можливість оренди судна, зокрема, для закритого круїзу для всієї родини у поєднанні зі святковим заходом.
Другий Щецинецький водний трамвай «Баварія» — одне з небагатьох суден такого типу в Польщі. Він є невід’ємною частиною міської транспортної системи. Він курсує згідно з власним розкладом руху, зупиняючись на визначених зупинках. На борт судна вміщується 54 пасажири. Його оздоблення нагадує судна, які понад 60 років тому плавали по Шчецинецькому озеру. У 2007 році Польська туристична організація нагородила «Баварію» престижною премією — «Туристичний продукт року 2007». Круїз на судні триває близько години. За цей час можна побачити Щецинек з дещо іншої перспективи. Любителі лісових прогулянок зможуть зійти на іншому березі озера та скористатися місцями, облаштованими для барбекю на Мишачому острові, або вирушити на довгу прогулянку пішохідно-велосипедним маршрутом.

Гора Екскурсоводів
Гора Крайознавців є найвищою вершиною Західно-Поморського воєводства — 245 м над рівнем моря. Вона розташована на Битовському озерному краї, у Щецинецькому повіті, в гміні Білий Бор, між селами Блогово, Багнєвко, Кособуди та Колтки.

Грот із статуєю Пресвятої Діви Марії
Статуетку Богоматері, встановлену в центрі гроту, привезли з Ченстохови. Кам’яна купола, в якій її розмістили, є виявом вдячності місцевих мешканців. Це сталося приблизно у 2000 році під наглядом парафіяльного священика Анджея Буяра.

Двосекторний укриття
Бойовий укриття для 2 кулеметів. Окрім 2 бойових приміщень, розташованих під кутом одне до одного для забезпечення ширшого поля вогню, споруда має окреме приміщення для піхотного загону, що веде бій поза межами споруди, та просторий коридор. Об’єкт розташований на маркованому маршруті «Західно-Поморські фортифікації — «Забуті фортифікації». Це традиційне місце переправи для пішоходів, позначене ще на планах XIX століття.

Замаскований бойовий укриття
Йдучи вулицею Тамка на захід, на роздоріжжі до Щетинека та Кошаліна, розташований одноповерховий кам’яний будинок. Від інших навколишніх будинків він відрізняється тим, що вікна нижнього поверху замуровані та пофарбовані в білий колір. Усередині будівлі розташований замаскований бойовий бункер для двох кулеметів, що прикриває вогнем вулицю Тамка. Це унікальний об’єкт у масштабах усієї лінії укріплень Поморського валу завдяки його розташуванню всередині житлового будинку. Усередині розташовано п’ять приміщень, у тому числі два бойові з частково збереженими броньовими плитами, приміщення для екіпажу та два передпокої. Укриття має два входи. Незважаючи на те, що це найцікавіший у багатьох відношеннях об’єкт укріплень в околицях Білого Бору, він, однак, офіційно не відкритий для відвідування.

Замок Поморських князів у Щецинку
Замок Поморських князів у Щецинку сьогодні є Конференц-центром «Замок», що поєднує традиції та сучасність. Він був збудований у середині XIV століття, а в останні роки пройшов капітальний ремонт, завдяки якому ми тепер можемо милуватися його красою. Він розташований у самому серці історичного міського парку, прямо на березі озера Тршесьцеко, завдяки чому навколо ми маємо змогу милуватися всією красою щецинецького озера. Гостям пропонуються конференц-зали, номери для проживання, ресторан, піано-бар та художня галерея. Це місце проведення багатьох культурних подій, і його варто відвідати.
Замок Поморських князів у Щецинку — це середньовічна споруда, найстаріше південне крило якої датується початком XIV століття і було зведене на руїнах колишнього слов’янського городища. Пізніші перебудови призвели до того, що він не зберіг свого первісного вигляду. Наразі можна помилуватися фрагментами цегли, оголеними під час останньої перебудови. На увагу заслуговують також оригінальні стельові балки в конференц-залах на другому поверсі. Сучасне обладнання замку відповідає найвищим стандартам і призначене для обслуговування конференцій, а також туристів, які відвідують галерею та ресторан.
Варто зазначити, що Замок розташований у історичному міському парку, і хоча його вже не оточує ров, як це було колись, його розташування справді вражає та спонукає до відвідування. Окрім Конференц-центру «Замок», що розміщується в південному крилі, в інших крилах розташована штаб-квартира Регіонального управління державних лісів, а також низка приватних підприємств, що ведуть свою діяльність у північному крилі. Біля внутрішнього двору наразі будується Надрегіональний центр екологічної освіти та відновлення озер.
На жаль, у замку немає зручностей для людей з інвалідністю та розважальних заходів для дітей.

Місце відпочинку

Місце відпочинку з каміном

Міська ратуша
Ратуша була збудована в неоготичному стилі з елементами неороманського стилю. Ратуша в Щецинецьку була зведена у 1852 році. Дата будівництва та герб міста викарбувані на меморіальній дошці, розміщеній у вежі ратуші. Дошка розташована над вікном першого поверху. Будівлі ратуші утворюють невеликий внутрішній дворик, накритий скляним дахом. У відкритому залі знаходяться чудові вітражі авторства Боша з Берліна. На стіні ратуші розміщена меморіальна дошка, присвячена повені 1888 року. Її повісили саме в тому місці, до якого сягала вода. Усередину можна увійти в години роботи міської ради. Щодня опівдні з годинникової вежі лунає гейналь.

Меморіальний камінь, присвячений жертвам Другої світової війни
Меморіальний камінь із табличками, на яких викарбувані назви місць, що назавжди увійшли, завдяки кількості жертв, на сторінки історії під час Другої світової війни. Серед них, зокрема, Треблінка та Сибір. Встановлення пам’ятного каменю на честь загиблих безлічі невинних людей стало ініціативою місцевої громади та священика парафії Пресвятої Діви Марії, Королеви Польщі. Камінь було освячено, і саме тут відбуваються урочисті заходи з нагоди річниць Другої світової війни.

Наметове містечко біля Спори
створений Державними лісами на місці, де колись існував водяний млин. Від нього залишився лише каскад на річці Гвда та стара брукована дорога. Згідно з інформацією на сайті Щецинського лісового округу, про перебування тут слід повідомити лісничого.

Озеро Вєрхрово
Площа озера Вєрхрово становить 731 га, довжина та ширина — відповідно 5,2 та 2,2 км. Максимальна глибина сягає 25 м, а рівень води знаходиться на висоті 139 м над рівнем моря. Берегова лінія озера різноманітна — наприклад, у західній частині спостерігається значне звуження котловини, що призвело до утворення великої бухти поблизу селища Вєрхрово. Подекуди береги круті, а подекуди плавно спускаються до озера, утворюючи невеликі пляжі. Найпоширеніші види риб: сига, сильва, щука, вугор, окунь та лящ. Озеро розташоване на маршруті річки Гвди, яка витікає з нього, а також на так званій Щецинецькій петлі.

Парафіяльний цвинтар
Міський цвинтар у Білому Борі розташований біля церкви на честь Архангела Михаїла.

Поморська Піщана Гора
Поморська Гора Піску – штучне підвищення висотою до 245 м над рівнем моря, насипане з піску, утворене після видобутку мінерального щебеню. Знаходиться в долині Гвди, між селищем Білий Двір і озером Цешенцино в гміні Білий Бор. Розміри пагорба: висота 65,5 м, довжина близько 600 м, ширина близько 200 м. Гора є оглядовим майданчиком. З вершини відкривається вид на околиці в радіусі кількох десятків кілометрів. Вона також служить трасою для любителів позашляхових мотоциклів і квадроциклів.

Причал та зона відпочинку в Щецинеку
Причал і зона відпочинку на озері Тшесецко з лавками і тренажерним залом під відкритим небом.

Склад I
Склад був зведений приблизно у 1850 році. У минулому він виконував функцію господарської будівлі. Нижні частини стін з боку річки Ніциці (Нєздобної — так цю річку зазвичай називають мешканці Щецинка) збудовані з польового каменю, а верхня частина будівлі — з цегли, перехрещеної дерев’яними балками. Ці дерев’яні елементи дуже добре помітні. Будівля розташована безпосередньо над річкою, поруч із містком.

Склад II
Він цегляний, з фундаментом із польового каменю та має дуже цікавий архітектурний дизайн. Він виділяється на тлі міської забудови. Склад походить із XIX століття, після Другої світової війни належав міській владі, з самого початку призначався для зберігання продовольства, переважно зерна. Наразі зерносховище перебуває у приватній власності, у ньому ведеться господарська діяльність. У 1998 році воно пройшло капітальний ремонт, що запобігло його руйнуванню.

Станція Білий Бор
Залізничний вокзал Білий Бор - відправлення, прибуття, інформація

Станція Щецінек
Залізничний вокзал Szczecinek - відправлення, прибуття, інформація

Старе місто
Щецинек належить до числа міст, у яких вся територія Старого міста внесена до реєстру пам’яток архітектури. На його території можна помилуватися, зокрема, церковною вежею Святого Миколая — спорудою XVI століття, єдиною залишкою пізньоготицького костелу Святого Миколая, знесеного у 1909 році. З 1958 року будівля належить Регіональному музею. У музеї зібрано колекції: археологічні (у тому числі кам’яну статую слов’янського божества, кераміку, прикраси, знаряддя праці), ювелірні вироби та регіональні (живопис, скульптура тощо, пов’язані з містом та регіоном), мисливські (понад 130 предметів, пов’язаних із мисливством: вогнепальна та холодна зброя, мисливське спорядження, аксесуари та елементи оздоблення мисливських салонів). Найцінніші експонати цієї категорії походять із XVIII століття. У Регіональному музеї в Щецинку наразі представлено шість постійних експозицій. Перша з них — «З історії міста та регіону» — живопис, скульптура, ковальські та ювелірні вироби тощо, пов’язані з історією міста від середньовіччя до сьогодення. У Залі шляхти експонуються предмети матеріальної культури, пов’язані з поморською шляхтою: родом Гольців із Семчина, Герцбергів із Лотиня, Подевілів із Кранга. У музеї також можна оглянути: старовинні срібні вироби (понад сто предметів, виготовлених у XVIII — на початку XX століття в європейських ювелірних майстернях), мисливський салон, Щецинецький гарнізон та європейські ювелірні майстерні XVIII–XX століть.
У Старому місті Щецинеця, поруч із пізньоготичною вежею вже неіснуючого костелу, другою сакральною пам’яткою є костел Різдва Пресвятої Діви Марії (на вулиці 3 Травня). Це неоготичний костел (виконаний у стилі північнонімецької готики), який було збудовано у 1905–1908 роках. Його величний і потужний об’єм вирізняється легкістю, досягнутою завдяки використанню високих вікон, а також гостроаркових орнаментів на фронтонах трансепту. Корпус храму, з’єднаний зовні високими контрфорсами, з східного боку завершується шестикутним пресвітерієм, обрамленим з боків низькими прибудовами, а з західного боку розташована струнка церковна вежа висотою 78 м. Храм має частину оздоблення, перенесеного зі старого костелу святого Миколая, зокрема вапняне епітафій Дороти А. Вестреглен 1621 року, дружини старости Щецинецького Петра Сомніца, а також на галереях — шість латунних люстр-павуків першої половини XVII століття. Головний вівтар храму має шафоподібну конструкцію. Церковні органи, розташовані на хорах, оснащені 1670 трубами.
Ще однією історичною пам’яткою, яку можна побачити, прогулюючись Старим містом у Щецинку, є південне крило Замку Поморських князів (вул. Адама Міцкевича, 2А). Воно датується першою половиною XIV століття і було зведене на місці колишнього слов’янського городища. Спочатку замок розташовувався на острові озера Тршесьцко, але після зниження рівня води опинився на півострові. Біля підніжжя замку розташований історичний Міський парк, заснований у 1875–1903 роках. Наприкінці XVIII століття в будівлях замку було відкрито мануфактуру з виробництва поясів, а з початку XIX століття тут розміщувалися лікарня та притулок. Після війни замок займали військові, згодом він слугував екскурсійним будинком. У квітні 1996 року його продали, а зараз замок переобладнано під офісний центр, і стороннім особам практично неможливо потрапити на внутрішній двір. Замок (як резиденція Конференц-центру «ЗАМОК») набув нових функцій, відтепер тут можна організувати конференцію на 150 осіб, поїсти в атмосферному ресторані, переночувати в кімнаті Білої Дами й, можливо, зустріти (доброго) замкового духа, а також повеселитися в підвальному пабі чи оглянути виставку сучасного мистецтва в галереї.
На території Старого міста у Щецинку можна також помилуватися парафіяльною православною церквою Святої Трійці (вул. Школьна, 6), яка раніше була синагогою і була збудована у 1824 році. Вона вціліла під час війни завдяки периферійному розташуванню та непомітному зовнішньому вигляду, а в 1952 році була пристосована до потреб православної літургії. Нині це цегляна будівля, покрита черепицею, розташована боком до вулиці. Фасад позбавлений оздоблення, вікна напівкруглі, вхід збоку. Усередині знаходиться сучасний іконостас.
До найважливіших пам’яток Старого міста у Щецинку належить ратуша, що розташована на площі Свободи. Перша будівля щецинської ратуші була зведена в центральній частині міста. Її найдавніше зображення було нанесено у 1612 році на знамениту карту Любінуса.  Пізніший вигляд ратуші, авторства професора Карла Тюмпла — німецького знавця історії Щецинка — датується 1792 роком. Згодом будівлю розширили, додавши приміщення для міської варти, пожежної станції та міських ваг. Технічний стан будівлі наприкінці XVIII століття, з огляду на значні витрати на ремонт, вплинув на рішення тодішньої міської влади звести нову будівлю; для цього були залучені кошти, отримані від продажу міського маєтку в Годзімерзі. Нову ратушу зведено у 1852 році на північній стороні ринку за проектом будівельного інспектора Блаурока з Білогорда. Її зведено на прямокутному плані в еклектичному стилі з переважанням неороманських елементів. Будівля, зведена на масивних кам’яних фундаментах, має два поверхи та підвали. У приземному поверсі з західного боку спочатку розташовувалися дві кімнати для купців із входом із сучасної вулиці 1-го Травня, а також приміщення для міської варти. Будівля має великі характерні вікна. Дах ратуші — чотирискатний, покритий червоною черепицею. Наразі тут розташована міська адміністрація. Біля головного фасаду знаходиться ризаліт, що переходить у вежу. На ній розташована чотирикутна вежа з датою будівництва ратуші. Фронтонні стіни будівлі та вежі мають бланковану атику, що спирається на аркадний карниз. У кутах ратуші розташовані багатокутні башточки з ліхтариками. У 1936 році до нероманської споруди було добудовано крило, у якому на першому поверсі розмістилася зала, оздоблена казковими вітражами.
Праворуч від коридору розташовувалася міська каса та кімната, що використовувалася як приміщення для зберігання судових документів. З фасадної сторони знаходилася кімната для хворих з кабінетом і кухнею, яка також слугувала житлом для прислуги. На першому поверсі з західного боку розташовувалася зала правління з великим бронзовим бюстом короля Фрідріха Вільгельма. Поруч розташовувалися кабінет мера та поліцейське управління. Там також знаходилося невелике житло мера, у вежі на III та IV поверхах — тюремні камери, а вище — приміщення годинникового механізму, виготовленого ремісником з Хойниць — Гіллі. На фасаді вежі було розміщено кам’яний герб міста, витесаний Аронсфельдом із Бялогарда. Зі старої ратуші перенесли годинникові дзвони, засновані міщанами у 1801 році та відлиті шчецинецькими дзвонарями: Мейером і Шумахером. У 1853 році у дворі ратуші було збудовано стайні та пожежну станцію. У 30-х роках XX століття будівлю ратуші було розширено з північного боку модерністським крилом за проєктом щецинецького архітектора Вальтера Лічкова. У цій частині на першому поверсі розмістили зал засідань. У вікна встановили вітражі за проектом берлінського художника Карла Буха, що зображують ходу представників різних професій; їх фінансували шчецинецькі ремісничі гільдії та власник місцевого пивоварного заводу Г. Рімер. Вітражі у західних вікнах із жанровими сценами, пов’язаними з націоналістичною ідеологією, виконав Макс Людер із Піли. Нещодавно фасади ратуші було відреставровано методом піскоструминної обробки, завдяки чому будівля відновила свій колишній блиск.
На початку XX століття було знесено два одноповерхові (з двоповерховими фронтонами) будинки, що стояли за ратушею. У них розміщувалися крамнички. Їхнім власником було місто, а доходи від оренди поповнювали міську скарбницю. Поруч із ратушею та пам’ятником імператору Вільгельму I, що стояв на її осі, знаходилася так звана метеорологічна колона. Колона квадратного перерізу мала висоту близько 4 метрів. Вона увінчувалася дашком із трикутними виступом. Прямо під нею у заскленій вітрині розміщувався циферблат годинника, а під ним — інші прилади. Колона існувала ще у 20-х роках XX століття.
У 2013 році до будівлі ратуші було приєднано дві відреставровані історичні кам’яниці, а також встановлено навіс над внутрішнім двориком, вміло поєднавши сучасність поліуретанової конструкції з історичним об’ємом будівлі.
Прогулюючись Старим містом Щецинеца, ви неодмінно помітите будівлю колишньої гімназії. Будівля зведена в еклектичному стилі у 1879–1880 роках. Будівля розташована в центрі міста, на північний захід від колишньої міської площі (Площа Свободи), у північній частині вулиці Шкільної, 1. Другою спорудою колишньої гімназії княгині Ядвіги є Будинок директорів, тобто неоготична будівля, зведена у 1872–1873 роках. Він розташований у Щецинку на вулиці Петра Скарги, на розі вулиці Княгині Єлизавети — у центрі міста. Наразі це двоповерхова будівля з червоної цегли, з мансардою та високими ступінчастими фронтонами з пінаклами та блендами. На кутах видно контрфорси. Спочатку будівля використовувалася для навчальних цілей та читання (бібліотека, кабінети та лабораторії). На другому поверсі облаштували квартиру для директорів, звідки й походить назва всієї споруди. Поруч збудували другу будівлю з приміщенням для прибиральника. У 1913 р. гімназія переїхала до нової будівлі в міському парку. Відтоді «Будинок директорів» слугував також іншим вчителям та ученицям школи як інтернат. Після Другої світової війни у будівлі Червона армія утримувала німецьких полонених. Згодом тут функціонувала Кооперативна гімназія. З 1978 року в будівлі працює дитячий садок.
До числа пам’яток цієї міської місцевості належить також зерносховище (пл. генерала Юзефа Совінського, 4). Сучасне зерносховище було збудовано приблизно 1850 року. Нижні частини стін, що виходять на вулицю Нездобну, зведені з польового каменю, а верхні, за винятком фронтонних стін, — це фахверкові з цегляним заповненням. Перебуваючи в цьому місці, варто також звернути увагу на другий зерносховище (вул. Юнацька), будівлю колишньої повітової адміністрації (вул. 3 Травня, 2) та костел Святого Духа. Храм було збудовано у 1923 році в неороманському стилі за проектом інженера К. Куна завдяки зусиллям католиків, яких називали «Польською Церквою». 20 грудня 1923 року храм освятив кардинал Адольф Бертрам із Вроцлава. До 1945 року це був єдиний католицький костел у місті. З 1945 по 1973 рік костел був ректорським, а з 1973 року знову став парафіяльним. У 2002 році храм було перебудовано за проектом Йоанни Сапехи-Копіцької та її чоловіка. Поруч із храмом розташований монастир редемптористів. Храм розташований на вулиці Клашторна, 23. У церкві також відбуваються греко-католицькі богослужіння, які відправляє парох Валецької парафії.
Міський парк у Щецинку розташований уздовж озера Тршесьцеко. Його найважливіша частина була закладена в 1875–1903 роках на території, яку раніше затоплювали води озера. Найстаріша частина парку розташована поблизу Замку Поморських князів. Парк простягається вздовж усього міста. У ньому росте близько 2 тис. дерев віком понад 100 років. До найцінніших екземплярів належать 150-річні дуби шипульні. Окрім поширених порід, тут також ростуть численні екзотичні дерева: японський груйцник, ялина колюча, сосна веймутська, даглезія, туя, ялиця кавказька, кипарис, канадська ялина. Під впливом чарівності парку німецький композитор Ріхард Штраус написав оперу «Дафна» (1934 р.).
Говорячи про природу, варто зазначити, що ще на початку 80-х років XX століття площа Свободи буквально тонула у трояндах. Не враховуючи парк, це було найквітучіше місце у Щецинку. Сьогоднішня територія площі Свободи — колишньої Ринкової площі — обмежується її історичними межами, але ще 20 років тому вона простягалася аж до вулиці Нездобної. У той час центральне місце займало кільцеве перехрестя. У кутку між ратушею та молочним баром «Поранок» втиснулася невелика автостоянка. Решта вільної території, окрім тротуарів, була відведена під зелені насадження, основним завданням яких було досить ефективне маскування промислового оточення з боку вулиці Замкової. За високим живоплотом ховалася громадська вбиральня, а за нею — території Заводу місцевої промисловості з високою цегляною фабричною димарем. Східний край площі (що чудово видно на листівці 70-х років) займали зелені насадження з трояндовими клумбами, стоянка таксі та неодмінна зелена телефонна будка. У 1992 році на цьому місці було введено в експлуатацію величезний житловий будинок, який з’явився саме в історичних межах забудови колишнього Ринку. До 1945 року до складу східного фасаду входили три двоповерхові кам’яні будинки. Кожен із них мав плоский дах і дуже багате оздоблення фасаду. Цей кутовий будинок, що виходив на сучасну вулицю 9 Травня, був відомий тим, що саме в його стінах під час подорожі з Крольвеца в ніч з 19 на 20 грудня 1809 року ночували король Фрідріх Вільгельм III та королева Луїза. Як свідчить легенда, саме тут королева загубила свій обручку. Середній будинок славився тим, що на його першому поверсі розташовувалася найстаріша в місті аптека. Її називали «Стара аптека». У 1945 році весь цей квартал будівель був спалений.

Туристичний інформаційний центр у Щецинеку
Туристичний інформаційний центр у Щецинеку сертифікований Польською системою туристичної інформації у категорії "три зірки". Він запрошує всіх приїжджих туристів та мешканців міста познайомитися з унікальною пропозицією Щецінека та регіону. Співробітники Центру завжди раді запропонувати допомогу і добру пораду у плануванні відпустки вашої мрії. Тут ви знайдете завжди актуальну інформацію про те, що відбувається в місті та регіоні, зможете забронювати різноманітні туристичні атракції. Туристичний інформаційний центр у Щецинеку продає сувеніри, гаджети, листівки, карти, книги тощо. У Центрі можна безкоштовно отримати рекламні та інформаційні матеріали з усього Щецинського повіту та багатьох населених пунктів Західнопоморського регіону. Щецинський туристичний інформаційний центр працює польською та англійською мовами.

Укриття для гармати
Укриття для протитанкової гармати — цей бункер призначався для приховування протитанкової гармати калібру 37 міліметрів, яку в разі потреби обслуга вивозила на польову позицію поруч із укриттям. Укриття складається з двох приміщень: одне — для гармати, а друге — для її обслуги.  У цьому випадку було обрано місце, з якого можна вести вогонь як на передполе, так і вздовж головної дороги та бічної дороги до Дрежна. Укриття цього типу розташовувалися на передполі, і, оскільки вони були менш вразливі до прямого обстрілу, їх часто будували на нижчих висотах. За 50 м нижче від цієї споруди розташоване бойове укриття для двох кулеметів. По дорозі ми проїжджаємо повз добре збережений фрагмент протитанкового рову. Об’єкт розташований на маркованому маршруті «Західно-Поморські укріплення — «Забуті укріплення»».