Оглядовий вежа в Інську
Оглядовий вежа в Інську була побудована в 2019 році. Це сталева ажурна конструкція. Вона має вісім терас (поверхів), з яких можна милуватися прекрасними видами. Щоб піднятися на саму вершину, потрібно подолати 160 сходинок або скористатися ліфтом. Увечері вежа підсвічується, що є додатковою атракцією. Вхід на неї безкоштовний.

Basteja w Stargardzie

Baszta Białogłówka

Brama Wałowa

Iński Park Krajobrazowy

Jezioro Marianowskie

Kościół filialny pw. Matki Boskiej Różańcowej

Kościół filialny pw. św. Izydora

Kościół filialny pw. św. Józefa Robotnika

Kościół parafialny pw. Niepokalanego Poczęcia NMP

Kościół parafialny pw. Świętego Ducha

Kościół parafialny pw. Wniebowzięca Najświętszej Maryi Panny
Późnogotycki kościół wzniesiony w XVI w. z kamienia polnego i cegły. Wschodni szczyt ma formę charakterystyczną dla okresu renesansu. W 1893 r. przebudowano część otworów okiennych. W roku 1902 spłonęła drewniana wieża. W 1906 r. postawiono wieżę kamienno-ceglaną oraz przedsionek i kaplicę.
Kościół został poświęcony 12 VIII 1945 r.
Msze odprawiane są codziennie, w niedziele o godz. 8:00,11:30, w dni powszednie o godz. 18:00. Odpust obchodzony jest 15 VIII.

Kościół pw. Matki Boskiej Bolesnej

Muzeum Archeologiczno - Historyczne MAH Basteja w Stargardzie

Plebania przy Kolegiacie NMP

The church of the Blessed Virgin Mary Queen of the World

Арсенал
Арсенал — це унікальна споруда, єдина такого типу, що збереглася на Помор’ї. Зведена на рубежі XIV і XV століть на основі прямокутника розмірами 12,32 × 16,52 м, двоповерхова цегляна будівля увінчана двосхилим дахом. Стіни прикрашені цікавим укладенням цегли «зендровка» — ромбовими смугами. На них розташовані нерівномірно розміщені невеликі вікна. На другому поверсі, у свою чергу, розташовано шість напівкруглих віконець.
В арсеналі, який також називали зброярнею, зберігалося військове спорядження, виготовлялася та ремонтувалася зброя, а також зберігалося легке та важке бойове спорядження.
Будівля неодноразово перебудовувалася та модернізувалася. У XIX столітті тут розташовувалася в’язниця, а нині в ній розміщується відділення Державного архіву.
З огляду на нинішнє призначення будівлі, її можна оглянути за попередньою домовленістю з працівниками архіву.

Будинок Роледера (Клецина)
Це пізньоготичний будинок XV століття, спочатку збудований під склад. Фасад, розділений карнизами, має риси ренесансу. Фронтон має ступінчасту форму з вікнами, що закінчуються арками. На першому поверсі розташовувалися квартири. В результаті Другої світової війни будівля була майже повністю зруйнована, вціліли лише підвали та невелика частина огороджувальних стін без фасаду. У 1969–1973 роках будинок було відбудовано та передано бібліотеці.
Власником, на честь якого будинок отримав свою назву, був поштовик Роледер, який мешкав у ньому в XIX столітті. Наступним, починаючи з 1922 року, був Клетцин, і на честь його прізвища цей будинок також стало називати.
Наразі в будинку розташована Старгардська бібліотека з випозичною та читальною залами. Будівлю можна оглянути в години роботи закладу.

Вежа «Червоне море»
Вежа «Червоне море» — найвища оборонна вежа в Польщі. Зведена на межі XV і XVI століть, вона має вісім поверхів, що піднімаються на висоту 34 м. Нижня частина споруди має прямокутну форму розміром 8 × 9 м, наступна — циліндричну форму, оздоблену цеглою «зендрівка», викладеною ромбами, а найвища — форму багатокутника. Верхівка завершується цегляним шоломом у формі піраміди. У вежі є багато стрілецьких отворів. У фундаменті колись знаходилася в’язнична камера.
Назва вежі пов’язана з подіями Тридцятирічної війни, коли, за легендою, споруду огорнуло море крові. Більш імовірним є походження назви від іржавих боліт, що існували біля підніжжя вежі.

Вежа полонених
Вежа Полонених входить до складу міських укріплень і має найпростішу форму серед веж Старгарда. Вона була зведена на рубежі XIII і XIV століть із використанням вендських та польських будівельних традицій. Верхня частина вежі увінчана кренеляжем (зубчастим завершенням стін і веж). Вона має форму циліндра висотою 13 м на кам’яній основі, усередині якого розташовані бійниці на чотирьох рівнях. Ймовірно, назва вежі походить від її функції в’язниці.
Наразі огляд вежі зсередини неможливий через її технічний стан.

Вежа ткачів / Льодова вежа
Одна з найвеличніших веж у Польщі — міська оборонна вежа, зведена у XV столітті. Восьмиповерхова, цегляна, висотою 31 м. У верхній частині має циліндричну форму на квадратній основі та два верхні тераси, увінчані кренеляжем (зубчасте оздоблення вежі). На вершині розташований цегляний конус. Фасад прикрашений декоративними елементами з глазурованої цегли.
На першому поверсі вежі розташовувалася в’язниця, а її верхні приміщення виконували оборонну та спостережну функції.
Назва — «Вежа ткачів» — походить від того, що опіку над вежею здійснювала гільдія ткачів міста Старгард. Також її прийнято називати «Льодовою вежею», оскільки вона слугувала ще й сховищем льоду.
Наразі оглянути вежу зсередини неможливо через її поганий технічний стан.

Велосипедна станція біля Меморіальної палати в Іньську
Залізнична велостанція біля Меморіального будинку в Іньску — це унікальне місце, яке поєднує історію регіону з пристрастю до активного відпочинку. Розташована поруч із колишньою залізничною інфраструктурою, вона нагадує про часи, коли залізниця відігравала важливу роль у розвитку міста та околиць. Сьогодні це зручна зупинка для велосипедистів, яка дає змогу відпочити та познайомитися з місцевою спадщиною.
Це місце спонукає зупинитися на мить, відкрити для себе історію Іньска та помилуватися красою навколишньої природи. Затишна атмосфера, поєднання традицій із сучасним велотуризмом та близькість мальовничих маршрутів роблять цю станцію популярною серед місцевих жителів і туристів. Це чудовий приклад того, як можна берегти пам’ять про минуле, водночас популяризуючи активний та сталий відпочинок.

Замок у Пєзіні
Приблизно за 10 км від Старгарда, у невеликому селі Пєзіно, розташований один із найгарніших монастирсько-лицарських замків у всьому Помор’ї. Він мальовничо розкинувся неподалік від місця впадання невеликої річки Пєзінки у трохи більшу за неї Кранпєлю, оточений розлогим, гарно облаштованим парком. Замок має дуже багату історію, що відбивається у різноманітному поєднанні стилів: готики, ренесансу та неоготики. Хоча перші згадки про будівництво фортеці в Пєзіні датуються ще XIII століттям, коли власники села — лицарі з роду Пансін — звели на цьому місці дерев’яно-земляну фортецю, історія одного з найвідоміших замків цієї частини Помор’я розпочалася наприкінці XIV століття. Саме тоді навколишні землі придбали йоанніти — лицарі Ордену госпітальєрів святого Іоанна Єрусалимського з Родосу та Мальти. Саме вони й розпочали будівництво кам’яно-цегляного замку за зразком уже існуючих подібних споруд у Свобниці та Лагові. Подібно до тих фортець, замок оточували глибокі рови, а сама споруда була зведена на плані чотирикутника з одним житловим крилом і вежею в одному з кутів. Наприкінці XV століття Пєзінський замок навіть був резиденцією монастирської командорії. Саме з цього періоду збереглися найдавніші фрагменти замку — відновлена циліндрична вежа та фрагменти південного готичного крила, що прилягає безпосередньо до вежі. У нижній, квадратній частині двосекційної вежі колись розташовувалася голодна камера. До найдавніших частин споруди належать також руїни кам’яної будівлі, найімовірніше каплиці, що знаходяться безпосередньо біля головного входу до замку. Головні ворота у двір розташовувалися приблизно на тому самому місці, де вони знаходяться зараз, тобто приблизно за сім метрів від вежі, і до них вів підйомний міст, натягнутий над ровом. Оборонний характер фортеці підкреслювали високі — понад 25 метрів — огороджувальні стіни та відсутність вікон із зовнішнього боку. На відміну від сучасного стану, усі віконні прорізи були спрямовані виключно у бік внутрішнього двору. У XVI столітті за 7000 гульденів замок разом з усім селом придбав у ченців «чорний лицар» Генріх фон Борк — представник одного з найзаможніших і найвідоміших родів Помор’я. За рахунок пожертвувань Генріха Борка в середині XVI століття було модернізовано житлове крило, надавши йому рис, характерних для пізньої готики. У той час у селі також було зведено костел, який одразу став місцем поховання членів родини. Найбільші зміни в обрисах замку вніс Мацей Борко, який профінансував будівництво представницького західного крила, увінчаного пишно прикрашеним фронтоном у вже ренесансному стилі. В результаті засипання рову з’явилися нові в’їзні ворота та численні господарські будівлі на території передзам’я. Побудована тоді частина замку й досі вражає своєю величчю. Це найгарніша частина споруди, відкрита для огляду за попередньою домовленістю з нинішнім власником замку. Широкі сходові клітки, просторі інтер’єри та цікаві елементи оздоблення можна побачити у західному крилі замку, відновленому після воєнних руйнувань. На увагу заслуговують каміни, а також… замкова вбиральня на другому поверсі. Родина Борків володіла замком понад 200 років, а в XVII столітті в результаті шлюбних союзів передала його роду Путткамерів, які були власниками замку аж до 1945 року. Саме за їхньої ініціативи було перебудовано східне крило замку, надавши йому рис неоготичного стилю з усім багатством декоративних елементів, зокрема вражаючою терасою, що виходить на сад. Також було знесено всі господарські будівлі, тим самим розширивши парк аж до русла річки Пєзінки. Крім того, було закладено романтичний сад з альтанкою, яку можна побачити зі східного боку від головного входу до замку. Після Другої світової війни замок було передано під приватні помешкання, через що він зазнав значного руйнування. Пізніше його передали для потреб ДСГ (Державного сільськогосподарського господарства); хоча його й ремонтували, але справжньої реставрації він дочекався лише наприкінці 80-х років минулого століття. Наразі замок перебуває у приватній власності, але за попередньою домовленістю з власником його відкривають для відвідувачів, включаючи підйом на вежу, що є великою атракцією замку. Перебуваючи в Пезіні, варто також завітати до XVI-столічної церкви, збудованої на кошти Генріха Борка, де й донині можна побачити цінні надгробні епітафії членів родини Борків, надгробні плити Борків та Путткамерів, а також пишно прикрашену органну галерею XVII століття.
У замку в Пєзіні можна організовувати конференції, симпозіуми, тренінги, корпоративні зустрічі, а також весільні урочистості. До послуг гостей — три зали та 50 місць для ночівлі. Заходи на відкритому повітрі можуть проводитися в парку, що оточує замок, та на замковому подвір’ї.

Колегіум Гронінг’янум
Collegium Groeningianum було збудовано у 1879–1882 роках на кошти Петера Гронінга, мера Старгарда, мецената культури та мистецтва, для класичної гімназії. Це п’ятиповерхова споруда з клінкерної цегли. Фасади горизонтально розділені на три частини декоративними карнизами. У будівлі є великі вікна, великий актовий зал та канальна система опалення. Серед архітектурних деталей можна відзначити аркаду, що спирається на колони, та фриз із квітковим мотивом. Над вікнами першого поверху з південного боку розташовані три медальйони з погруддями Цицерона, Гомера та Афіни. Макет школи був представлений як зразковий шкільний будинок на Всесвітній виставці в Чикаго в 1886 році.
Наразі там розташована I загальноосвітня ліцея — найстаріша школа у Старгарді. Будівлю можна оглянути у робочі години школи та за попередньою домовленістю з секретаріатом.

Піржицька брама
Піржицька брама виконувала функцію в’їздно-оборонної споруди міста. Це найвеличніша брама, що веде до колишнього Старгарда. Увінчана з обох боків кам’яною оборонною стіною, вона була зведена у XII столітті (кам’яна основа) та XV столітті (цегляні поверхи). Вона зведена на квадратному фундаменті розмірами 11 × 11 м. Завершується двома фронтонами, з’єднаними двосхилим дахом. У ній розташований гострокам’яний проїзд, який колись закривався кованими воротами. На третьому поверсі був розташований оборонний ганок із стрілецькими отворами. Вони також були розташовані у фасадній частині, розділеній круглими або гостроарковими блендами.
Після війни у воротах розміщувався міський музей, пізніше приміщення були передані відділенню PTTK. Наразі тут розташоване бюро Старгардської господарської палати; оглянути ворота можна у робочі години бюро та за попереднім телефонним домовленням.

Палац
Палац «Панорама» був збудований у 1861 році як резиденція Стрілецького братства у Старгарді. Він мав назву «Schutzenhaus» — стрілецький будинок. Раніше на цьому місці стояла інша споруда, яка була знищена внаслідок пожежі 1860 року. Сучасна цегляна будівля була зведена за проектом майстра-муляра Людвіга Браатца I.
Під час Першої світової війни в палаці розміщувався військовий госпіталь, а в міжвоєнний період — казино, кав’ярня та тир, у якому 1936 року відбулися відбіркові змагання зі стрільби до Олімпійських ігор у Берліні. У 50-х роках XX століття палац належав Лізі оборони країни, і в східному крилі розміщувався кінотеатр «Панорама». Протягом 11 років кінотеатр одночасно виконував функції концертного залу. У 1970 році обвалився дах кінозалу, крило було закрито, а в 1988 році — знесено.
У 2003 році палац був придбаний приватними інвесторами, повністю відремонтований, а в 2005 році знову відкритий як місце проведення сімейних та суспільно-культурних заходів.
Палац «Панорама» — це величний багатоповерховий будинок із двома крилами. Фасад будівлі прикрашає ризаліт, а її перше поверхове приміщення — п’ятиаркадний портик. Палац розташований у розкішному парку, де ростуть, зокрема, старі липи.
Біля палацу можна припаркуватися на стоянці, розрахованій на кільканадцять автомобілів.
Вхід до парку безкоштовний і відкритий для всіх, а палац можна оглянути за попередньою телефонною домовленістю з власниками.

Пляж у Віхowie
Пляж розташований у селі Віхово на березі озера Маріановське. Він обладнаний пірсом у формі літери Т та навісом із лавками і столами.

Покаянний хрест Лоренца Мадера
Покаянний хрест Лоренца Мадера — єдиний збережений пам’ятник такого типу у Старгарді, найвищий у Польщі та другий за розміром у світі. Він був споруджений у 1542 році Лоренцем Мадером як спокута за вбивство Ганса Біллеке. Пам’ятник витесаний у формі латинського хреста з готландського вапняку. Його висота становить 3,77 м (з них 0,9 м у землі), ширина — 1,45 м, а товщина — 0,15 м. Спереду зображено розп’ятого Христа та напис на нижньонімецькому діалекті: «Боже, змилуйся над Гансом Біллеке 1542 року», а ззаду, у свою чергу, розміщено напис: «У 1542 році Ганс Біллеке був убитий Лоренцем Мадером залізним прутом — племінником його матері».

Рекреаційна зона біля клубу в Мосіні
Невелике місце з навісом і столом біля кімнати відпочинку. Є також дитячий майданчик.

Рекреаційна зона в парку в Ліновку
Невелика рекреаційна зона, мальовничо розташована в колишньому парку маєтку. Тут є спортивне майданчик і лавки. Парковими доріжками можна дійти до озера, де знаходиться місток і є доступ до води.

середньовічне городище

Станція Старгард
Залізничний вокзал Старгард - відправлення, прибуття, інформація

Стежками Західних Озер, етап XII. Ділянка на стадії будівництва Мар'яново-Інсько
Етап XII будівництва велосипедного маршруту «Західні Озерні Краї». Ділянки в гмінах Маріаново, Добжани, Іньско та розмітка в гміні Добра (Щетінська). Проект буде співфінансовано за рахунок європейських фондів.
Інвестиційний проект має бути завершений у другій половині 2026 року, восени.
Загальна довжина інвестиційних ділянок становить майже 22,4 км, а ділянок, що підлягають розмітці, – близько 6 км. Дві інвестиційні ділянки: Маріаново – Мосіна та Мосіна – Іньско, а розмітка буде виконана в Іньско та на ділянці Добра – Державний кордон.
Залізнична ділянка Маріаново – Мосіна є частиною недіючої вузькоколійної залізничної лінії Старгард – Стара Домброва – Трубкі – Кози Поморські, яка у 2002 році була внесена до реєстру пам’яток, тому в рамках цього проєкту буде створено низку елементів, що нагадують про історію цієї лінії. Колійне полотно, на якому буде прокладено велосипедну доріжку, сьогодні частково демонтовано, а частково засипано землею та заросло.
Після демонтажу рейок планується їхня експозиція на окремих ділянках проєктованої велосипедної доріжки, що вказуватиме на історичний маршрут залізниці разом з її історичною метровою колією. Експозицію передбачено на п’яти 8-метрових ділянках. У районі трьох колишніх залізничних зупинок на цій трасі будуть створені місця з інформаційними табличками про пам'ятку.
У рамках інвестиції також планується реконструкція мосту через річку Должницю. Згідно з проектом, тут з’явиться новий велосипедний місток шириною 3,5 м. Новий проліт у сталевій конструкції буде спиратися на існуючі бетонні опори. Цікавим фактом може бути також те, що елементи демонтованої залізничної лінії будуть збережені та перевезені до місця, яке вказало Товариство Старгардської приміської залізниці. У майбутньому їх планується вбудувати на ділянці Старгард – Малкоцин.
Нова ділянка велосипедної доріжки матиме бітумне покриття шириною 2,5 м.
Будівельні роботи, згідно з підписаним договором, коштуватимуть понад 22 млн злотих брутто. Виконавцем є консорціум компаній: TERLAN з Познані та STANLED зі Старгарда.
Виконавець має 400 днів на виконання всіх робіт.

Червоні казарми
«Червоні казарми» — найбільший казармений комплекс у Західному Помор’ї. Це комплекс будівель, зведених у 1881–1884 роках на кошти, отримані від Франції як військові репарації. Три монументальні будівлі мають бастіонні фронтони та увінчані бланками. Їх спроектував Еміль Дрюс — щецинський майстер-будівельник, що спеціалізувався на монументальних спорудах. Під час Другої світової війни будівлі практично не постраждали. Назва казарм походить від червоної цегли, з якої вони були зведені.
Наразі «Червоні казарми» використовуються Польською армією, і оглянути комплекс зсередини неможливо.

Школа «Старгардінум»
Школа «Старгардінум» — це триповерховий цегляний будинок, зведений у 1875 році. З самого початку він використовувався для освітніх цілей — спочатку там розміщувалася середня школа для дівчат, а потім, з 1936 року, — середня школа для хлопців. Після Другої світової війни там розмістилася початкова школа, пізніше — спеціальна школа, а зараз це приміщення Старгардської вищої школи «Старгардінум». Головний фасад будівлі прикрашає масивний ризаліт із великими вікнами та пишним карнизом. Над вікнами видно три медальйони.
Оглянути будівлю можна у години роботи школи.