Європейський міст Щєкєркі — Нойрюдніц
Мости складаються з пішохідно-велосипедного переходу та оглядового майданчика. Загальна довжина становить близько 700 метрів. Це місце є дуже цікавою історичною пам’яткою, а зараз також чудовим туристичним об'єктем регіону, що з’єднує Польщу та Німеччину. Об’єкт є чудовим місцем, звідки відкривається вражаючий краєвид на розливи Одри, а також початком велосипедного маршруту «Західні озера». Споруда була зведена у XIX столітті як залізничний міст, а під час Другої світової війни її підірвали. Пізніше міст відновили, але протягом десятків років він не був в експлуатації. У 2021 році було завершено його реконструкцію на ділянці з польського боку. А 25 червня 2022 року було відкрито німецьку частину мосту. Таким чином, переїзд на велосипеді через Одру та кордон тепер став можливим. На мосту облаштовано пішохідно-велосипедну доріжку, місце відпочинку для туристів та криту оглядову платформу, і все це розташоване серед мальовничої природи Західно-Поморського воєводства. Адже міст у Сієкерках розташований на території ландшафтного парку.

Brama Myśliborska

Dolina Tywy

Dom przy ul. Kościuszki 7

Giant Redwood in Brwice

Głaz w Trzcińsku-Zdroju

Izba Muzealna (Pamięci) - Młyn Wodny TCK w Trzcińsku-Zdroju

Jezioro Długie (Swobnickie)
Jezioro Długie to jezioro polodowcowe, ma kształt rynny wydłużonej w kierunku południkowym. Jest drugim co do wielkości jeziorem powiatu gryfińskiego i największym w gminie Banie. Jego powierzchnia wynosi 343,4 ha. Zbiornik jest płytki, w najgłębszym punkcie ma 6,8 m, a średnia głębokość to 4,2 m. Dno jest muliste, ale woda jest w miarę przejrzysta. Ma II klasę czystości. Wędkarze znajdą tu wiele gatunków ryb. Mogą złowić między innymi sandacze, leszcze, karasie, okonie i liny. Akwen otoczony jest lasami, a przy brzegach rosną trzcinowiska.
Zarówno w Swobnicy, jak i w Baniewicach znajdują się ośrodki wypoczynkowe z domkami kempingowymi i polami namiotowymi. Można wypocząć korzystając z uroków lasu, spacerując i jeżdżąc na rowerze, zbierając grzyby. Na jeziorze od strony Baniewic znajduje się pomost z przystanią dla niedużych łódek. Obok zaś piaszczysta plaża i kąpielisko niestrzeżone. Dla aktywnych warto polecić spływ Tywą, która przepływa przez Jezioro Długie. Poza tym będąc w tej okolicy można zobaczyć Zamek Joannitów w Swobnicy, a także pochodzącą z początku XV wieku gotycką kaplicę św. Jerzego w Baniach.

Jezioro Jeleńskie

Jezioro Morzycko

Jezioro Strzeszowskie

Kamienica przy ul. 2 lutego 20

Kamienica przy ul. Kościuszki 1

Kościół filialny pw. Narodzenia Najświętszej Maryi Panny

Kościół filialny pw. św. Narodzenia Najświętszej Maryi Panny

Kościół filialny pw. Wniebowzięcia Najświętszej Marii Panny

Kościół parafialny pw. Narodzenia Najświętszej Maryi Panny w Gryfinie

Kościół parafialny pw. Świętej Trójcy w Kołbaskowie

Nabrzeże Miejskie Gryfino

Ostnicowa skarpa

Park zdrojowy

Poczta

Pomnik Kolejarza

Pomnik poległych i zaginionych żołnierzy I wojny światowej

Pomnik upamiętniający saperów

Ruiny młyna wodnego

Rzeka Tywa

Skatepark w Przecławiu, gm Kołbaskowo
Skatepark w Przecławiu jest obiektem ogólnodostępnym, korzystanie z niego jest nieodpłatne. Powierzchnia obiektu wynosi ok. 1000 m2.  Skatepark wyposażony jest w różnego rodzaju przeszkody – najazdy czy też zeskoki umożliwiające wykonywanie zróżnicowanych trików. Na terenie skateparku obowiązuje regulamin, który umieszczony jest przy obiekcie. Obiekt nie jest bezpośrednio oświetlony, dlatego też dostępny jest wyłącznie w ciągu dnia.

Stare miasto

Szkoła

Банська брама
Наприкінці XIX століття брамі загрожувала ліквідація, причиною якої мало стати розширення міста. Завдяки тому, що в 1864 році міська рада визнала її пам’яткою архітектури, споруда залишилася недоторканою. У 1888 році об’єкт було відремонтовано, а в 1979 році під час чергового ремонту відтворили бланки стрілецького терасу.
Південний фасад Банської брами, безпосередньо над проїздом, прикрашений керамічним декором у вигляді бленд. У північному фасаді над проїздом розташована гостроаркова бленда. У західній стіні є еркер, що виконує функцію вбиральні, так званий «данскер». Також там можна побачити стрілецькі щілини та напівкруглі віконця.

Велосипедний лічильник Chwarstnica

Велосипедний лічильник Nowe Objezierze

Голландський вітряк
Наразі Отоки є адміністративною частиною Любанова, вони розташовані за 800 метрів на схід від центру села. У 2013 році на території Отоків проживало 5 осіб.
Єдиною історичною пам’яткою в Отоках є голландський вітряк XIX століття. Споруда була зведена в 70-х роках; найімовірніше, її побудували між 1871 і 1888 роками — у 1871 році ще немає жодних згадок про вітряк, тоді як на картах 1888 року цю споруду вже можна знайти. За усною переказом вітряк працював лише до рубежу XIX і XX століть, тоді для потреб села вистачало роботи існуючих млинів — нижнього та верхнього, збудованого в 1895 році. Після 1945 року вітряк було знову запущено польським мірошником, і він працював до 1960 року. Протягом наступних 30 років споруда не використовувалася і занепадала. Лише в 1990 році будівлю викупив приватний інвестор.
Голландський вітряк в Отоках був побудований на плані кола діаметром 815 см. Споруда має характерну для вітряків цього типу форму зрізаного конуса. Ще в 80-х роках XX століття вся споруда була накрита двосхилим дахом. Спочатку висота споруди (разом із дахом) становила 1100 см. Будівля була зведена з червоної цегли. Усередині будівля була розділена дерев’яними балковими перекриттями на три поверхи. На самій верхівці розташовувалися механізми обертання ковпака та частина передавального обладнання. Сьогодні від обладнання вітряка збереглося небагато: дерев’яний вертикальний вал на підлозі, металеве зубчасте колесо на балках перекриття, фрагменти циліндричного відсівника та два камені мельниці діаметром 145 см.

Замок ордену йоаннітів XIV століття у Свобниці
З першої половини XIII століття Свобниця разом із прилеглими територіями належала до ордену тамплієрів, головна резиденція яких розташовувалася в селі Рурка. Після розпуску ордену в 1312 році маєток тамплієрів перейшов до йонітів, які через конфлікт із мешканцями Рурки та місцевим лицарством були змушені покинути захоплений маєток у Рурці та переселитися до сусідньої Свобниці.
Використавши досвід, отриманий у Рурці, ченці вирішили звести більш укріплену споруду. У 1377 році йоанніти вже отримали дозвіл на будівництво. Замок у Свобниці було зведено наприкінці XIV століття. Цегляна споруда мала квадратний план і була оточена 15-метровою стіною; крім того, біля воріт було зведено 35-метрову вежу, яка посилила укріплення маєтку.
Після Тридцятирічної війни замок перейшов до шведів, а в 1680 році споруду придбала дружина бранденбурзького курфюрста. За її вказівкою споруду перебудували на трикрилу барокову мисливську резиденцію. Під час модернізації споруди було знесено західну ділянку оборонної стіни разом із воротами, а в інших частинах пророблено віконні отвори. Незважаючи на реконструкцію, нові власники зберегли цегляний фасад та вежу, до якої провели сходи з рівня внутрішнього двору (раніше піднятися на вежу можна було лише з стрілецького ганку, що знаходився на висоті 16 метрів). Замок залишався у власності Гогенцоллернів до 1945 року.
Після закінчення Другої світової війни замок було пограбовано, а згодом споруду неодноразово руйнували «шукачі скарбів», які, зокрема, пробивали отвори в димарях замку. За часів Польської Народної Республіки замок виконував функцію резиденції державного сільськогосподарського підприємства (PGR), яке спочатку розмістило тут свої офіси, а потім облаштувало в замку зерносховище. У 1993 році споруду придбав приватний інвестор із Бельгії, який мав намір її відремонтувати. У 2008 році обвалилося найстаріше крило споруди. У 2011 році громада Бані повернула собі пам’ятку, а рік потому було відремонтовано східне крило замку та дах. У 2013 році завершився ремонт вежі.
Замок оточений ландшафтним парком площею 2,5 га XIX століття з багатим деревостаном. У списку пам’яток архітектури замок перебуває з березня 1957 року. З серпня 2009 року діє Товариство «Замок Свобниця», головним завданням якого є відновлення пам’ятки.

Кемпінг "Чорнобривці
Кемпінг "Чорнобривці" створений для тих, хто цінує відпочинок на природі, далеко від шуму і суєти великих міст. Це таке місце в глушині. Воно відкрите для всіх: піших туристів, велосипедистів, сімей з дітьми, з домашніми тваринами або без них, короткострокових або довгострокових гостей. Тут є місце для всіх. Для гостей доступні дві юрти та намет вікінгів, тільки не забудьте взяти з собою все необхідне для ночівлі в таких наметах :) А на ранок можна замовити поживний сніданок. На території кемпінгу є вбиральня, душ на відкритому повітрі, вогнище, навіс, гамаки, місце для приготування їжі, холодильник, пральна машина, базове обладнання для ремонту велосипедів. Він розташований у мальовничому селі Мірово, в гміні Морин. Розташований між трьома озерами - Ментно, Моржицьке, Єленське. Близькість Моринських Карпат сприяє експедиціям у невідоме. Спостерігачі за птахами знайдуть цікаві види в Остої-Цедінській. Стежка Західних озер, що пролягає на відстані 2,5 кілометрів, ідеально підходить для велосипедних прогулянок. Ночувати можна у власному наметі, кемпінгу або гамаку, але також можна скористатися підготовленою інфраструктурою.

Колишній курортний будинок
Колишній курортний комплекс розташований на східній стороні Старого міста, одразу за міськими укріпленнями. У східній частині розташовані будівлі, а в західній — ландшафтний парк, що прилягає до курортного будинку. Колишній курортний будинок був заснований на рубежі XIX і XX століть як лікувально-купальний заклад, що використовував грязьові родовища.
До складу первісної курортної забудови входили: курортний будинок, котельня, кухня та гімнастичний зал. Сучасна забудова складається з пральні, прасувальної, вітальні, гаража, архіву, каплиці та портьєрної.
Головною будівлею є споруда, розташована в центральній частині комплексу. Площа курортного будинку становить 745 квадратних метрів. Будівля зведена з цегли на фундаменті з щебеню у формі підкови. Уздовж східної стіни курортного будинку пролягали рейки, по яких транспортували болото. У будівлі не збереглися історичні віконні та дверні рами.
Історична котельня розташована зі східного боку курортного будинку. Будівля зведена з цегли, у північно-західному куті знаходиться окремо стояча димохідна труба. Площа забудови становить 120 квадратних метрів. Кухня з гімнастичним залом також розташовані зі східного боку головної будівлі. Будівля, зведена з цегли, має площу 115 квадратних метрів. Віконні та дверні рами не збереглися. На горищі кухні збереглися два металеві котли, які в минулому використовувалися для підігріву болотної грязі.
Комплекс будувався в 1898–1907 роках, але курорт розпочав свою діяльність уже в 1898 році. Після Другої світової війни комплекс будівель перейшов у власність Державного казначейства; протягом перших трьох років після війни він виконував функції курорту, потім усе обладнання було перевезено до Полчина-Здрою, а сам будинок перетворили на Академічний відпочинковий центр. Наприкінці 70-х років XX століття, після капітального ремонту та зведення сучасних будівель у колишньому курортному комплексі, тут розмістили будинок соціальної допомоги, який знаходиться там і донині.
Об’єкт було внесено до воєводського переліку пам’яток у січні 2003 року.

Лавандовий куточок
Привітне житло в ґміні Морин, на велосипедному маршруті Тщцінсько-Здруй-Сєкєрки. У квітковому селі Мірово. Нас легко знайти, оскільки про визначні пам'ятки Мірово повідомляє "Лавка", розміщена на стежці, спроектована та виготовлена мешканцями. Lawendowy Zakątek знаходиться при в'їзді в Мирово з боку велосипедного маршруту. Ми пропонуємо житло для 4 осіб, ванну кімнату та кухню. Є город (в сезон), зелені насадження для відпочинку та рекреації, а також спортивне обладнання. На території є окремий гараж для велосипедів, що замикається. Також є можливість взяти напрокат 2 велосипеди. Для поціновувачів рукоділля у нас є кіоск з оригінальними виробами, виготовленими в різних техніках. Гості також можуть насолодитися смаколиками, виготовленими за бабусиними рецептами. Втомленим гостям ми можемо запропонувати масаж. Lawendowy Zakątek може бути базою для багатьох одноденних поїздок, а також місцем, де можна зупинитися на одну ніч.

Міські укріплення
Грифіно має міські права з другої половини XIII століття. Швидкий розвиток міста в цей період вплинув на рішення про будівництво міських укріплень. Перші укріплення, зведені в 1284 році, складалися з подвійних дерев’яно-земляних валів. Потім розпочалося будівництво кам’яно-цегляних укріплень. Роботи над фортифікацією завершилися у XV столітті. На рубежі XV і XVI століть було прийнято рішення укріпити ворота (було добудовано передмістя).
Після завершення всіх робіт у повній лінії укріплень Грифіна було 32 прямокутні сторожові вежі, що трохи виступали за лінію стін, розташовані кожні 20–25 метрів, та одна циліндрична башта. До міста вели дві брами — Щецинська, розташована з північного боку, та Банська, що забезпечувала в’їзд з південного боку. Крім того, з боку Одри було збудовано три водні ворота. Безпеку міста також підвищував ров, що оточував стіни й наповнювався водою з сусідньої річки. Грифинські укріплення проіснували до XVII століття. У 1640 році шведські війська зруйнували стіни з боку Одри. Західна частина укріплень була остаточно зруйнована повенями, що сталися в 1780 та 1830 роках. Наприкінці XVIII століття було прийнято рішення про ліквідацію передмістя.
Сьогодні в Грифіні збереглися лише невеликі фрагменти стін разом із залишками сторожових веж з південного та північного боків. На сучасній вулиці Болеслава Хробрего можна побачити єдині збережені готичні Банські ворота (раніше — ворота святого Георгія). Наприкінці XIX століття воротам загрожувала ліквідація, причиною якої мала стати розбудова міста. Завдяки визнанню їх міською радою у 1864 році пам’яткою архітектури споруда залишилася недоторканою. У 1888 році об’єкт було відремонтовано, а в 1979 році під час чергового ремонту відтворили бланки стрілецького майданчика.
Південний фасад Банської брами, безпосередньо над проїздом, має керамічне декоративне оздоблення у вигляді бленди. У північному фасаді над проїздом розташована гостроаркова бленда. У західній стіні є еркер, що виконує функцію вбиральні, так званий «данскер». Також там можна побачити стрілецькі щілини та напівкруглі віконця.
Середньовічні укріплення Грифіна були зведені з гранітних валунів, які з’єднувалися глино-вапняним розчином. Камені укладалися нерівномірно. Частина стін, зведених із цегли, була побудована за вендським методом. З південно-східного боку збереглася найдовша ділянка середньовічних укріплень, її довжина становить близько 70 метрів.
Міські укріплення в Гріфіні були внесені до списку пам’яток у вересні 1958 року.

Міські укріплення Морині
Оборонне місто, яке стало початком Моріня, було засноване в X столітті на західному березі озера Моржицько. Міські права Моріню було надано до 1306 року. Приблизно в цей же час було зведено міські укріплення. У 1320 році Моринь увійшов до складу міст Нової Маркії. У XV столітті містом правили тевтонські лицарі. Під час їхнього правління, у 1433 році, Моринь був зруйнований гуситами. Трохи пізніше, а саме у XVIII столітті, місто тричі зазнавало руйнувань внаслідок пожеж. За часів правління Гітлера в Морині було створено так звану «Батьківську школу» — заклад, завданням якого було германізація польських дітей.
Оборонні стіни міста були зведені в першій половині XIV століття. Фортифікації побудували з польового каменю та цегли на висоту 6,5 метра (сьогодні їхня висота становить 4,5 метра). Міські стіни оточують місто колом діаметром 300 метрів. Спочатку до складу укріплень входило двадцять вісім чотирикутних сторожових веж, дозорні вишки та одна в’їзна брама з вежею. До наших часів збереглася повна лінія мурів без воріт і сторожових веж. Зате збереглися дозорні, а з боку озера — озерна брама, яка давала змогу доставляти воду до міста у разі спалаху пожежі. Міські мури були оточені валом та ровом — ці захисні споруди було знесено лише в 1811 році.
Моринь, що розташований поза головними транспортними шляхами, не зазнав значних втрат під час військових дій (пошкоджено близько 15 % будівель). Міські укріплення збереглися до наших днів майже в первозданному вигляді. Це одне з небагатьох міст, у якому майже повністю збереглися середньовічні укріплення. Завдяки цьому фортифікації є однією з найцінніших пам’яток військової архітектури.
У 1956 році до воєводського переліку пам’яток було внесено територію старого міста Мориня (старе місто в Морині зберегло середньовічний характер і планування вулиць), а менш ніж через 20 років, у 1974 році, до переліку також увійшли міські укріплення.

Міська ратуша
У південній частині міста, на вулиці Ринок, 15, розташована ратуша XV століття. Ця готична будівля була зведена у XIII столітті як будинок купців. На рубежі XIV і XV століть споруду розширили, а в XVI столітті добудували пізньоготичні декоративні фронтони, хрестові та сітчасті склепіння. Ратуша побудована на прямокутному плані, будівля з червоної цегли, покритої штукатуркою. Двоповерхова споруда має підвал і увінчана двосхилим дахом, покритим керамічною черепицею.
У частині приміщень можна побачити хрестово-реберні склепіння, а в колишній судовій залі — сітчасті склепіння з поліхромією XVI століття. Поліхромії з рослинними та геометричними мотивами були виявлені під час реставраційних робіт, проведених у 80-х роках XX століття.
Протягом століть споруда неодноразово ремонтувалася, перебудовувалася та відновлювалася. Через це будівля часто змінювала свій вигляд, але у фундаменті ратуші збереглася її найстаріша частина. Капітальні ремонтні роботи були проведені після Тридцятирічної війни, у другій половині XVII століття, а також на рубежі XIX і XX століть. Останній значний ремонт було проведено на рубежі 80-х і 90-х років XX століття.
Ратуша виконувала багато функцій, і кожен з поверхів використовувався для різних цілей, залежно від потреб мешканців. Зали використовувалися в комерційних, адміністративних, релігійних чи судових цілях. До початку XIX століття на першому поверсі проводилися ярмарки, а після війни там розміщувалися карцер та поліцейський пост. Нині ратуша служить міській адміністрації. На першому поверсі розташовані кабінети чиновників, на другому — кабінет мера та великий зал, у якому відбуваються засідання міської ради та проводяться цивільні шлюби.

Найбільш віддалена на захід точка Польщі
Тут знаходиться пам'ятний валун та місце для відпочинку з навісами для пікніків.

Обеліск, присвячений пам’яті лісників, які загинули під час Першої світової війни
Кам’яний обеліск, що стоїть у лісі поблизу Свобниці, було встановлено на честь німецьких лісників, які загинули під час Першої світової війни. На чотирьох каменях навколо обеліска викарбувано імена та дати смерті: Герман Кнофель (4.6.1918), Гюберт Крюгер (5.5.1917), Герхард Попплоу (17.11.1917), Ганс Попплоу (9.10.1917). Це були працівники лісового господарства Свободниці. На табличці на фасаді пам’ятника також можна побачити напис німецькою мовою: «На честь пам’яті їхніх полеглих. Присвячується лісовими чиновниками Верхнього лісового управління Вільденбрух». Пам’ятник має вигляд кам’яного кургану, укладеного з великих овальних каменів. На найвищому валуні витесано хрест святого Губерта з оленячим вінком. Зараз пам’ятник забутий, порослий мохом і папоротями.

Підземні траси Щецина
Найнижчий рівень щецинських підземель знаходиться п’ять поверхів під землею. Тут можна побачити старовинне бомбосховище – одне із найбільших у Польщі, яке може вмістити 5 тис. осіб, і відвідати виставку, пов’язану з Другою світовою війною, Холодною війною та часами Польської Народної Республіки.

Пункт ремонту велосипедів самообслуговування

Руїни церкви в Паргові
Руїни церкви в Паргові — це залишки прекрасного храму XIV століття, який не зберігся до наших днів. Церква була зведена на прямокутному плані. Це був однонефний храм, зведений із гранітних блоків. Пізніше з північного боку до неї було добудовано ризницю. До сьогодні збереглися лише стіни церкви, у яких видно віконні отвори та портали. Два портали, що збереглися донині, розташовані з північного та південного боків. Зі західного боку у фасад церкви вбудовано надгробний пам’ятник із пісковику у формі аркадного портика. Це найцікавіший і найцінніший елемент цієї споруди. Колись там була меморіальна дошка, на місці якої сьогодні залишилося лише порожнє місце, а над нею, як ми можемо спостерігати й досі, був і залишається герб родини фон Блюменталь. Храм функціонував до 1945 року, а після Другої світової війни почав поступово занепадати. Чарівні руїни церкви оточені пошкодженою, невисокою кам’яною стіною, подекуди порослою плющем.
На прицерковній території колись знаходився цвинтар. Цей цвинтар, ймовірно, виник у першій половині XIX століття. Тут знаходяться уламки надгробних плит, елементи, на яких колись встановлювали чавунні хрести, а також дві досить добре збережені, хоча й рясно порослі плющем, огорожі гробниць. Уся територія густо поросла дикою рослинністю, з-під якої виринають реліквії минулого. Цікаво оздоблені надгробні елементи привертають увагу відвідувачів цих околиць.
Тут також росте чимало величних і старовинних дерев.

Станція Клепіч
З моменту створення велодоріжки станція «Клепіч» приймає велосипедистів, які можуть тут відпочити та залишити після себе слід. Творцем цього місця є пані Йоланта Курпєль та її родина.
Це прекрасне місце створено від щирого серця. Пані Йоланта разом із родиною власноруч облаштувала місце для відпочинку, використовуючи власні сили та кошти. Тут панує барвиста атмосфера завдяки численним квітам та прикрасам. Дерева кидають тінь, у якій втомлені подорожжю велосипедисти можуть присісти й відпочити. Тут встановлені столи. Є балон із газом, чайник, вода та шафка, у якій можна знайти чай, каву та цукор.

Станція Щецин Головний
Головний вокзал у Щеціні, побудований у 1843 році, є одним із найстаріших вокзалів у Польщі. Під час Другої світової війни він зазнав значних руйнувань, але його вдалося відбудувати. Він обслуговує місцеві, внутрішні та міжнародні сполучення.
Залізничний вокзал Szczecin Główny знаходиться на території мікрорайону Nowe Miasto. Він розташований між вулицями Owocowa та Kolumba.
Залізничний вокзал Szczecin Główny є найважливішим вокзалом Шчецина і одним з найстаріших залізничних вокзалів у Польщі. У 1836 році в Берліні було прийнято рішення про будівництво Берліно-Шчецинської залізниці. У серпні 1843 року на станцію в Щеціні прибув перший поїзд з Берліна. У зв'язку з цим місце стало першим етапом ліквідації міських укріплень Форту Прус. У 1859 році станція була розширена і перетворена на транзитну. Близько 1900 року було збудовано будівлю вокзалу, яка під час Другої світової війни зазнала руйнувань. Однак її було відновлено, і вона існує до сьогодні. Щетинський залізничний вузол було електрифіковано в 1975-1980 роках.
Кінцевими станціями прямих сполучень є: Ангермюнде, Берлін-Гезундбруннен, Білосток, Білсько-Бяла Головна, Ченстохова Страдом, Хойна, Хошчно, Гдиня Головна, Голеніув, Грифіно, Каліш Поморський, Кам'янь Поморський, Катовіце, Кольобжег, Костшин, Кошалін, Краків Головний, Краків Пшашов, Кшиж, Кутно, Люблін, Любек Головний вокзал, Нойбранденбург, Ольштин Головний, Піла Головний, Познань Головний, Перемишль Головний, Жепін, Шверін Головний вокзал, Слупськ, Старгард Щецінський, Щецінек, Свіноуйсьце, Свіноуйсьце Порт, Устка, Варшава Східна, Вроцлав Головний, Закопане, Замость, Зелена Гура.
В межах вокзалу проходять залізничні лінії: Вроцлав Головний - Щецин Головний, Познань Головний - Щецин Головний, Щецин Головний - Тжебеж, Щецин Головний - Грамбов, Щецин Головний - Щецин Гуменце.
Залізничний вокзал Щецин Головний - відправлення, прибуття, інформація

Старе місто
Моринь — одне з найменших міст у Західно-Поморському воєводстві, його населення становить лише близько 1600 мешканців. Початки Мориня сягають X століття — тоді тут було засновано оборонне місто, а поруч із ним — рибальсько-сільськогосподарське поселення. Міські права Мориню були надані ще до 1306 року. У XIV столітті було зведено міські укріплення. Вже у 1320 році місто увійшло до складу Нової Маркії. У XV столітті містом правили тевтонські лицарі — саме тоді (1433 рік) гусити завдали йому значних руйнувань. У XVIII столітті місто пережило 3 серйозні пожежі. Під час нацистського режиму в місті було створено так звану «Школу Вітчизни», метою якої було германізація польських дітей (одна з двох на Помор’ї).
Місто розташоване поза основними транспортними шляхами, тому під час Другої світової війни не зазнало значних втрат (було зруйновано близько 15 %). Завдяки цьому збереглася більшість цінних історичних пам’яток. Старе місто майже повністю оточене середньовічною оборонною стіною висотою 4,5 метра (її діаметр становить близько 300 метрів) і в цілому у 1956 році було внесене до воєводського переліку пам’яток.
У межах стін Старого міста знаходиться костел Святого Духа, збудований у другій половині XIII століття в пізньороманському стилі. Тринефна споруда, зведена з гранітних тесаних каменів, була розширена у XIV столітті. Усередині можна побачити романський вівтар XII століття з гранітних кубиків (який старший за сам храм приблизно на 100 років), барокову амвон та фрагменти середньовічної поліхромії.
У східній частині ринкової площі, за адресою пл. Свободи, 1, розташована ратуша — будівля XIX століття з класицистичним порталом. Будівля була відновлена після пожежі 1961 року. Перед будівлею розташований фонтан зі скульптурою рака. Статуя пов’язана з місцевою легендою, згідно з якою колись у місті жив юнак на ім’я Рак. Під час бранденбурзького наступу він прорвався крізь війська загарбника та привів князівську армію, яка вступила в бій. Однак юнак загинув під час сутички. За легендою, у місячні ночі його душа виходить з озера Морзицько у вигляді рака й охороняє Моринь.
На вулиці Ринковій, 27, ми побачимо неоготичну будівлю 1874 року — колись тут розміщувався колишній притулок для сиріт, заснований Крістіаном Фердинандом Кохом. У 1903 році перед будівлею було встановлено пам’ятник засновнику. Нині тут розташований Будинок соціальної допомоги для дітей з обмеженими можливостями, яким опікуються черниці-бенедиктинки-самаритянки Хреста Христового.
До складу історичного Старого міста також входять житлові будинки XVIII та XIX століть разом із плануванням вулиць. Частина будівель має так звані ганки. Старе місто в Морині було внесено до списку пам’яток у лютому 1956 року.

Територія Старого міста
Початки Гріфіно слід шукати в середньовічному рибальському поселенні. Міські права Гріфіно отримало у 1254 році. Найінтенсивніший розвиток міста припав на XIII–XIV століття. Щоб захистити поселення від нападів бранденбуржців, наприкінці XIII століття було збудовано подвійний дерев’яно-земляний вал, а в XIV столітті — міські укріплення.
З лінії укріплень збереглися лише поодинокі фрагменти та Баньська брама. Найкраще збереглася ділянка стін у південно-східній частині міста — її довжина становить близько 70 метрів.
Старе місто Грифіна зберегло середньовічне планування вулиць із ринком у центральній частині. Біля головної площі розташована романська церква Різдва Пресвятої Богородиці, яка була збудована в 1254–1278 роках і перебудована в готичному стилі на межі XV і XVI століть. Костел Різдва Пресвятої Діви Марії є одним із найбільших на Західному Помор’ї. Храм зведено за планом грецького хреста. Фасад прикрашає вежа з необароковим шпилем та ліхтарем. Усередині споруди можна побачити зіркоподібний склепіння та ренесансну амбону 1605 року. Найціннішим елементом оздоблення церкви є головний вівтар 1580 року, авторства Давида Редтеля. Сьогодні частина вівтаря (настава) знаходиться в Національному музеї у Щецині, а в храмі в Гріфіні залишилася пределла із зображенням «Таємної вечері». Сучасний неоготичний вівтар датується XIX століттям. Органи, що знаходяться в костелі, є творінням відомого шчецинського майстра — Барніма Грюнеберга.
На перехресті сучасних вулиць 1 Травня та Союзників розташована історична будівля пошти 1883 року. Розташування пошти не випадкове і пов’язане з відкриттям у 1877 році залізничної лінії на маршруті Костшин — Щецин.
На жаль, Гріфіно значно постраждало під час боїв 1945 року. Було зруйновано більшу частину історичної забудови. Старе місто Гріфіно було внесено до списку пам’яток у жовтні 1955 року.

Туристично-інформаційний центр "Грифіно
Центр розташований всього в декількох метрах від берега Східної Одри, на Муніципальній набережній. З цієї набережної, популярної як серед місцевих жителів, так і серед туристів, у будь-яку пору дня і року відкривається винятковий вид на річку Мендзьодже на протилежному березі - унікальну природну територію в Польщі, яка є частиною ландшафтного парку "Долина Нижнього Одеру".
Лише кілька десятків метрів відділяють Центр від входу на велосипедний маршрут Blue Velo (№ 3), що веде до Щецина або через місто і далі на південь до Тшцінек-Здруй. Від наших дверей велосипедисти можуть вирушити в напрямку німецько-польського кордону, розташованого за 3 кілометри, де вони можуть приєднатися до багатьох велосипедних маршрутів, в тому числі до міжнародного веломаршруту Одра-Ниса довжиною 630 кілометрів. З Грифіно можна за кілька хвилин дістатися до Гардно, звідки недалеко до Пущі Букової та інших велосипедних доріжок. Ви можете безпечно припаркувати свій велосипед під вікнами CIT, у будівлі та навколо неї можна зловити wi-fi, а на набережній є безкоштовна вбиральня. Велодоріжка проходить по всій довжині набережної. Ключова роль цілорічного центру полягає в наданні інформації про туристичну та культурну пропозицію району, але це не єдина наша діяльність. Це місце проведення виставок, що популяризують місцевих художників, а також численних заходів, що використовують туристичний і природний потенціал району, таких як велопробіги, сплави на байдарках і каное та пішохідні екскурсії. У нас є широкий вибір велосипедних карт ближніх і дальніх околиць як з польської, так і з німецької сторони. У нас також є численні карти, брошури та туристичні буклети, а також невеликі сувеніри, такі як листівки, наклейки та магніти. Кожен, хто бажає залишити нам пам'ятну марку у своїй книзі велоподорожей, дорожньому щоденнику або листівці, може вибрати один з декількох варіантів дизайну. Велосипедисти є найбільшою групою відвідувачів нашого Центру протягом багатьох років. Припарковані велосипеди та туристи, що відпочивають на лавках перед продовженням подорожі, є звичайним явищем у нашому центрі.
Ми забезпечимо вас необхідними картами, підкажемо, де можна випити кави або пообідати, не відриваючись від велосипеда і багажу, підкажемо, якщо потрібно, де знайти велосервіс і вислухаємо ваші історії з подорожі, що ми любимо найбільше :).

Туристично-інформаційний центр у Тшцінсько-Здруй