Dąb Napoleona

Głaz Grońskiego

Głaz Krajoznawców w Puszczy Bukowej, Kołowo gm. Stare Czarnowo

Kościół filialny pw. Podwyższenia Krzyża Świętego

Kościół parafialny pw. Najświętszej Rodziny

Kościół parafialny pw. MB Wspomożenia Wiernych

Kościół parafialny pw. św. Stanisława BM

Lisica

Ogród Dendrologiczny w Glinnej

Rezerwat przyrody Buczynowe Wąwozy im. prof. Floriana Celińskiego
Rezerwat Buczynowe Wąwozy został utworzony 30 maja 1956 r. Na początku obejmował 65,18 ha, jednak w 1964 r. zmniejszono jego powierzchnię do 39,94 ha, by w 2005 r. powiększyć ją do 56,38 ha. Patronem rezerwatu jest prof. dr hab. Florian Celiński (1924-2001), wybitny geobotanik, który proponował utworzenie parku narodowego w Puszczy Bukowej. Jego praca habilitacyjna również dotyczyła tego miejsca: „Zespoły leśne Puszczy Bukowej pod Szczecinem”.
Buczynowe Wąwozy to rezerwat leśny na bardzo urozmaiconym pod względem rzeźby terenie. Znajdują się tu strome zbocza porośnięte żyzną buczyną niżową, zaś na najbardziej nachylonych stokach występuje buczyna kwaśna. Gatunkiem lokalnie charakterystycznym jest żywiec cebulkowy. W dolinach przeważają łęgi olszowe z olszą czarną, trzmieliną zwyczajną, klonem jaworem, głogiem czy jesionem wyniosłym. Gatunkami charakterystycznymi są między innymi skrzyp leśny i czartawa drobna. Najpiękniejszy łęg znajduje się nad Potokiem Kłobuckim.
Celem ochrony jest zachowanie cennych siedlisk rzadkich i chronionych roślin naczyniowych (133 gatunki), mszaków (51 gatunków) i grzybów (165 gatunków). Wśród nich są między innymi kruszczyk siny, gwiazdnica bagienna, marzanka wonna, przylaszczka pospolita, szczaw gajowy, żankiel zwyczajny, bielistka siwa, soplówka bukowa, czy szyszkowiec łuskowaty i smolucha bukowa. Poza tym na terenie rezerwatu gnieździł się także bocian czarny. Od dawna jednak już nie był obserwowany. Prawdopodobnie opuścił ten teren ze względu na wycinkę drzew w pobliżu rezerwatu. Wciąż można spotkać jednak inne rzadkie ptaki, jak dzięcioł czarny, siniak i muchołówka mała.
Aby móc poznać lepiej rezerwat można się wybrać żółtym Szlakiem Buczynowych Wąwozów. Prowadzi on wzdłuż wschodniej granicy rezerwatu, Drogą Bieszczadzką w dolinie Potoku Kłobuckiego.

Rezerwat przyrody Kołowskie Parowy im. inż. Józefa Lewandowskiego

Rezerwat przyrody Osetno
Rezerwat przyrody Osetno został utworzony 14 listopada 2008 r. i obejmuje powierzchnię 111,59 ha. Osetno jest rezerwatem leśnym, ale jednocześnie jednym z pierwszych w Polsce rezerwatów mikologicznych, czyli chroniących rzadkie i zagrożone wyginięciem gatunki grzybów. Występuje tu co najmniej 240 gatunków grzybów, z czego 7 jest prawnie chronionych, a 53 gatunki należą do rzadkich i zagrożonych wyginięciem. Najważniejszym celem ochrony jest zachowanie grzybów kapeluszowych, występujących w lasach i borach z dużym udziałem rozkładającego się drewna. Sprzyja ono bardzo rozwojowi różnorodnej mikroflory. Znajdują się tu stanowiska bardzo rzadkich grzybów żylaka kolczatego i gąski czarnołuskowej.
W rezerwacie Osetno spotkać można różne formacje leśne, buczyny, łęgi, olsy źródliskowe, a także torfowiska i oczka wodne. Rzeźba terenu jest bardzo urozmaicona, dzięki czemu krajobraz jest bardzo malowniczy. Poza tym znajduje się tutaj ostoja rzadkich gatunków ptaków. Spotkać można między innymi bielika, kanię rudą czy muchołówkę małą.
Na grzybobranie nie można się tu wybrać, ale dla amatorów pieszych wędrówek udostępniony jest niebieski Szlak im. Bolesława Czwójdzińskiego. Prowadzi ze Szczecina Klęskowa przez Arboretum w Glinnej, Dobropole Gryfińskie do Kępy Bukowej pod Cisewem.

Rezerwat przyrody Trawiasta Buczyna im. prof. Stefana Kownasa

Staw Cysterski

Staw Klasztorny

Szczeciński Park Krajobrazowy “Puszcza Bukowa”

Winnica Jassa

Wzgórza Bukowe

Будинок абата
Сліди поселення на території сучасного Колбача сягають VII століття; у середньовіччі тут існував княжий замок, а найбільший вплив на село мав цистерціанський монастир.
Ченці прибули в ці краї в 1173 році; їх привіз із Данії Варцислав Святоборжиць. Цистерці спеціалізувалися на сільському господарстві, сприяли економічному розвитку села та брали участь у будівництві найважливіших споруд. У середньовіччі Колбач вважався столицею «монастирської держави».
У 1210–1347 роках завдяки ченцям у Колбачі було зведено такі споруди, як монастир, костел, господарські будівлі та фортифікаційні споруди. У селі збереглося чимало цінних пам’яток — Колбач, поряд із Кам’яном-Поморським, вважається місцевістю з найстарішими та найцікавішими історичними спорудами у Західно-Поморському воєводстві.
З комплексу монастирських будівель, зведених наприкінці XII століття, збереглися так званий «Будинок конвертів», Тюрмова вежа, готична комора та Будинок абата.
Будинок абата був зведений у XIV столітті в південно-східному куті монастиря. Будівля двоповерхова, має підвал, а з рештою монастиря її з’єднував критий галерейний коридор. Будівля неодноразово перебудовувалася; у верхній частині можна побачити надбудову з фахверковою конструкцією XVII–XIX століть, а сама споруда увінчана двосхилим дахом. Найцікавішим елементом Будинку Абата є двочастинний портал із профільованими одвірками, розташований у західній стіні.
У першій половині XVI століття, після ліквідації ордену цистерціанців, Будинок Абата був призначений для літньої резиденції поморських князів. У 1721 році будівлю зайняв орендар маєтку. Будинок перебудовували у XVIII та XIX століттях — модернізації піддалися: планування приміщень, кроквяна конструкція та покрівля, також було ліквідовано деякі елементи, характерні для готики. На початку XX століття будівля занепала, ще до війни об’єкт було відремонтовано та призначено для розміщення районного суду та житла судді. Під час Другої світової війни в будівлі мешкали наймані робітники, а після її закінчення об’єкт було передано державному сільськогосподарському господарству (ПГР), а згодом — Зоотехнічному дослідному заводу.
У другій половині 80-х років XX століття будинок Абата було відремонтовано. Сьогодні в будівлі розміщуються сільська бібліотека, інтернет-кафе та пошта Польщі. Об’єкт відкритий у понеділок, середу та четвер з 11:00 до 19:00, а у вівторок та п’ятницю — з 8:00 до 16:00; у вихідні установи, що розміщуються в будинку Опата, не працюють.

Готична комора
Орден цистерціанців був запрошений до Колбача наприкінці XII століття. Ченці спеціалізувалися на сільському господарстві, сприяли економічному розвитку села та брали участь у будівництві найважливіших споруд. У 1210–1347 роках завдяки ченцям у Колбачі було зведено такі споруди, як монастир, костел, господарські будівлі та фортифікаційні споруди. Однак до наших днів із середньовічного монастирського комплексу збереглося лише кілька будівель. Ми можемо помилуватися костелом, будинком абата, трапезною конверсів, в’язничною вежею та готичною коморою.
Цікаво, що комора є єдиною збереженою спорудою з численних господарських будівель, які колись розташовувалися на території монастиря. Вона була зведена в середині XIV століття на прямокутному плані як овеча ферма. Будівля була перебудована у XVIII–XIX століттях; найімовірніше, спочатку комора мала відкриті гостроаркові аркади, які згодом були замуровані, утворивши щілинні вікна.
Будівля зведена з червоної цегли. Споруда має контрфорси, фасад розділений гостроарковими блендами; у верхній частині можна побачити фрагмент пізніших, шведських стін, на яких спирається двосхилий дах. Однак інтер’єр споруди та розташовані там склепінні опори свідчать про первісний задум перекриття будівлі склепінням. Готичний комора є єдиною спорудою такого типу на Помор’ї та унікальним явищем у масштабах всієї Польщі. Споруда використовується й донині. Наразі вона виконує функцію складу.
Незважаючи на численні напади, що були здійснені на ченців (багатство ченців спокушало інших, до того ж орден часто вступав у суперечки — зокрема, з бранденбуржцями чи князем Барнімом I), будівля збереглася до наших часів у бездоганному стані. Споруда була внесена до списку пам’яток архітектури через десять років після закінчення Другої світової війни. У квітні 1955 року вона потрапила туди разом із в’язничною вежею та трапезною конвертів.

Колекція нестабільних валунів у Колбачі

Колишній цистерціанський монастир
До Колбача цистерці були привезені наприкінці XII століття з Данії каштеляном Щецинським Варциславом Свєнтоборжицем. Ченці спеціалізувалися на сільському господарстві, сприяли економічному розвитку села та брали участь у будівництві найважливіших споруд. Монастир у Колбачі став першим цистерціанським монастирем на Помор’ї.
Ченці звели у Колбачі монастир, костел, господарські будівлі, а пізніше — укріплення. У центрі села було зведено величний романсько-готичний костел (будівництво тривало в 1210–1347 роках). Храм є однією з перших цегляних споруд на Західному Помор’ї та однією з найважливіших сакральних пам’яток у всій країні. Костел був зведений як тринефна базиліка. Ця споруда разом з іншими монастирськими будівлями утворювала великий чотирикутник із просторим внутрішнім двором. Сьогодні з будівель, що входили до складу цього чотирикутника, збереглися лише храм та будинок конвертів.
Після реформації 1534 року в Колбачі настала кінець цистерціанців. У селі було створено літню резиденцію щецинських князів. Потім церква занепала. У 1662 році в вежу храму влучила блискавка, внаслідок чого згорів її дах. У XVII столітті споруду відремонтували — бічні нефи знесли, а головний переобладнали під зерносховище. У середині XIX століття костел піддався реставрації. Наразі для сакральних цілей використовуються лише пресвітерій і трансепт, решта костелу й досі виконує функцію складу.
На території колишнього монастирського комплексу також зберігся будинок конвертів. Конверти були мирянами-братами, головним завданням яких була важка фізична праця. Будинок конверсів був збудований у XIII столітті з червоної цегли. Будівля реконструювалася у XVII та XVIII століттях. У 70-х роках XX століття будівлю було модернізовано та переобладнано під будинок культури. Нині вона належить Сільськогосподарській академії у Кракові, яка орендує її для ресторанного бізнесу.
З численних господарських будівель, зведених ченцями, до наших днів збереглася готична комора, яка колись була вівчарнею. Збудована з цегли у XV столітті, вона була перебудована у XVIII та XIX століттях. Готичний сарай — це єдина споруда такого типу на Помор’ї та унікальне явище в масштабах усієї Польщі. Об’єкт використовується й донині. Зараз він виконує функцію складу.
На території колишніх монастирських будівель знаходиться будинок абата, відремонтований у 80-х роках XX століття. Будівля XIII століття, зведена з червоної цегли, має готичні вікна та прикрашена блендами; у верхній частині споруди розташована ригельна надбудова XVII–XIX століть. Зараз у будівлі розміщуються сільська бібліотека, інтернет-кафе та пошта Польщі.
Останнім збереженим елементом, що колись входив до складу монастиря, є в’язнична вежа з червоної цегли. Вежа, розташована приблизно за 100 метрів від церкви, є єдиною залишкою фортифікаційних споруд. Вона також є унікальною на загальнонаціональному рівні, оскільки це єдиний залишок оборонних стін монастиря.
Будівництво укріплень було необхідним, оскільки заможні ченці часто зазнавали нападів з боку загарбників, які намагалися захопити їхні володіння, а також через часті конфлікти (зокрема, з бранденбуржцями та Барнімом I).

Колишня трапезна конверсів
Орден цистерціанців був заснований у Колбачі наприкінці XII століття. У 1210–1347 роках завдяки ченцям у селі було зведено такі споруди, як монастир, костел, господарські будівлі та укріплення.
До західної сторони церкви примикає крило, яке також називають будинком конвертів. Конвертами називали ченців-братів, які не мали священичого посвячення і чиїм головним завданням була не молитва, а фізична праця. Конвертів часто залучали до важкої роботи, зазвичай вони також не мали права брати повну участь у житті ордену.
Будинок конверсів був збудований у XIII столітті, а потім перебудований у XVII та XVIII століттях. Будівля невисока, у стінах можна побачити невеликі вікна. У нижній частині споруди зведено кам’яну стіну, а вся будівля зведена з червоної цегли.
Найімовірніше, у фундаменті будинку розташовувалися приміщення, що слугували для зберігання харчових продуктів. У верхній частині будинку розміщувався трапезний зал конверсів.
У 70-х роках XX століття будинок було відреставровано. Місцеве сільськогосподарське дослідне господарство, яке зайнялося модернізацією об’єкта, добудувало другий поверх, прибудову та перетворило всю споруду на ресторан. У будівлі збереглася стара піч для випікання хліба. Цікавою є також «вічно волога стіна» в одній із кімнат. У Колбачі існує легенда, яка пояснює феномен «плачучої стіни».
Згідно з нею, колись у віддаленому на кілька кілометрів Домбі мешкав осиротілий хлопчик, якого прихистив мірошник. Дитину змушували виконувати найважчу роботу на млині. Але коли хлопчик закохався у дочку власника маєтку, а вона відповіла йому взаємністю, той побив його й вигнав з господарства. Нещасливо закоханий хлопець потрапив до Колбача, до монастиря цистерціанців. Через кілька років разом із братами-монахами юнак повернувся до Домбі, але його зустріч із коханою закінчилася так само, як і першого разу. Хлопця знову побили. Після цього випадку, повернувшись до монастиря, чоловік зачинився у своїй келії, втративши бажання жити далі. Кажуть, що його поглинула стіна, яка й досі залишається мокрою від його сліз.
Наразі будівля належить Сільськогосподарській академії у Кракові, яка орендує її для ресторанного бізнесу. Поруч із будівлею стоїть валун із меморіальною дошкою, присвяченою «40-річчю повернення Західного Помор’я до материнської землі». Будинок конвертів був внесений до списку пам’яток архітектури разом із готичним сараєм та тюремною вежею у 1955 році.

Місце відпочинку

Питна вода

Пункт ремонту велосипедів самообслуговування

Рекреаційна зона в центрі Реково

Станція Щецин-Домбе
Залізничний вокзал Szczecin Dąbie був побудований лише через три роки після головного вокзалу – в 1846 році. Це найбільший вокзал у правій частині міста.
Залізничний вокзал Щецин-Домбе розташований у правобережному районі Щецина, Домбе, на вулиці Стаційній.
Залізничний вокзал Щецин-Домбе є найбільшою станцією в правій частині Щецина. Він був побудований в 1846 році під час будівництва залізничної лінії Щецин-Головний – Старгард-Щецинський. У будівлі вокзалу знаходяться каси, в яких можна розрахуватися карткою, кіоск, бар і туалети. Тут є три платформи, з яких відправляються пасажирські поїзди. Над коліями побудовано пішохідний міст. На станції зупиняються всі поїзди, що проїжджають через неї, за винятком експресів, що прямують до Свіноуйсьтя.
Залізничний вокзал Щецин-Дабє — відправлення, прибуття, інформація

Станція Щецин-Здроє
Залізничний вокзал Щецин-Здроє - відправлення, прибуття, інформація

Станція Щецин-Здуново
Залізничний вокзал Щецин-Здуново — відправлення, прибуття, інформація

Тюремна вежа
До Колбача цистерці прибули у 1173 році; їх привіз сюди з Данії Варцислав Свєнтоборжиць. Ченці спеціалізувалися на сільському господарстві, сприяли економічному розвитку села та брали участь у будівництві найважливіших споруд. У 1210–1347 роках завдяки ченцям у Колбачі було зведено монастир, костел, господарські споруди та укріплення. Єдиною залишкою укріплень, що збереглася до наших часів, є тюремна вежа.
В’язнична вежа була зведена у 1349 році неподалік від мосту через річку Плоню, навпроти будинку абата.
Збудований у XIII столітті монастир оточили стінами та вежами, щоб захистити його від нападників. А ті нападали надзвичайно часто. У 1242 році, коли князь Щецинський дізнався, що ченці прийняли німецьку протекцію, він вторгся й повністю розграбував маєток цистерціанців. У 1273 та 1478 роках монастирський комплекс зазнав нападів з боку бранденбурзької армії, а в 1433 році роль нападників взяли на себе гусити. Через часті напади ченці вирішили звести оборонні стіни та рів. З фортифікаційних споруд збереглася лише тюремна вежа, в якій колись розташовувалася в’язниця.
Споруда зведена з червоної цегли, її верхівку увінчує двосхилий дах. У стінах вежі видно невеликі прямокутні віконні отвори. Усередині можна побачити порожнє місце від дверей, але на стіні збереглися петлі. Вежа є унікальною спорудою в масштабах всієї Польщі — це єдиний у країні залишок укріплень, які слугували для захисту маєтку ченців.
До вежі примикає житловий будинок, молодший на кілька сотень років, у якому розташований промислово-продовольчий магазин «Під Вежею». З усього комплексу середньовічних монастирських споруд в’язнична вежа є однією з небагатьох будівель, що збереглася у дуже хорошому стані. Попри це об’єкт не ремонтувався роками. В’язнична вежа разом із готичним коморою та трапезною конвертів була внесена до списку пам’яток у квітні 1955 року. Об’єкт не ремонтувався, наразі вежа не відкрита для відвідування.